29 



slutligen återstår smält vanadinsyra , utan spår 

 af svafvelsyra. 



Om vanadinoxidhydrat upplöses i svafvel- 

 syra till full mättning och detta salt sedan af- 

 dunstas i lindrig värme, så lemnar det en blå, 

 icke kristalliserad , genomskinlig massa. Det sam- 

 ma fås ock om den afdunstas i lufttomt rum. 

 Denna synes vara ett lösligt basiskt salt. Un- 

 der frivillig afdunstning blir den grön och af- 

 sätter, vid en viss concentrering , grön oxid, 

 hvarefter lösningen är rent blå och neutral. Om 

 detta salt efter intorkning vid +3o°, då det än- 

 nu behåller sig blått, upphettas för någon stund 

 till 4-100° så blir det brunt, men upplöses sedan 

 med blå färg åter i vatten. 



S'vaf'velsjradt 'vanadinoocid-kali fås då bå- 

 da salternes upplösning blandas, så att likväl 

 vanadinoxid-saltet är i litet öfverskott, afdunstas 

 till stadga af en tunn syrup och fälles med al- 

 kohol. Fällningen är ljusblå. Den löses lätt i 

 vatten och intorkar till en ljusblå , ogenomskinlig , 

 gummilik massa, som länge behåller sig mjuk 

 och som , då den fullt hårdnat , har glasigt brott. 



Salpetersjrad vanadinoxid. Detta salt er- 

 hålles då suboxiden eller metallen eller oxidens 

 hydrat upplöses i salpetersyra. Dess lösning i 

 vatten är blå, och blir icke i vattenblandadt till- 

 stånd högre oxiderad genom kokning med öf- 

 verskott af syra. Men om en med oxidhydrat 

 fullt mättad upplösning öfverlemnas till frivillig 

 afdunstning, så blir den mot slutet grönaktig 

 och slutligen intorkar den till en röd massa af 

 vanadinsyra, som ännu qvarhåller litet salpe- 

 tersyra. 



Phosphorsyrad ^vanadinoxid. Det neutrala 

 saltet är deliqvesccnt och behåller sig i luften 



