3i 



vida snarare löslig i vatten, h vilken synes vara 

 ett basiskt salt. Alkohol fäller arseniksyrad va- 

 iiadiiioxid, lika som den phosphorsyrade. 



B or Sfr ad vajiadinoxid. Detta salt är olös- 

 ligt i vatten och fälles då en lösning af svaf- 

 velsyrad vanadinoxid blandas med en lösning af 

 borax. Fällningen är gråhvit och löser sig i öf- 

 verskott af borsyra nied blå färg, men ]jlir snart 

 grön i luften. Oin man genom denna upplös- 

 ning leder svaiVelbundet väte så får man en 

 mörkt gulbrun vätska, som är fullkomligt klar. 

 Denna vätska är en lösning af vanadins vaflighet 

 i borsyra. Tilldryper man litet svafvelsyra så 

 fälles vanadinsvafligheten genast och vätskan blir 

 färglös. Lemnas lösningen utsatt för luften så 

 ljusnar färgen småningom och går öfver till grönt. 

 Genom afdunstning fås en mörkgrön massa blan- 

 dad af grön vanadinoxid, svafvel och kristall- 

 Ijäll af borsyra. 



Kolsyrad vanadinoxid. Detta salt synes ic- 

 ke kunna existera för sig sjelf. Jag har nämt, 

 att den fällning kolsyradt alkali ger innehåller 

 endast spår deraf. Men det synes kunna existe- 

 ra i. form af dubbelsalt, emedan tväfaldt kolsy- 

 rade alkalier upplösa hydratet med blå färg. 

 Jag har emellertid icke sökt erhålla detta dub- 

 belsalt i afskild form. 



Kiselsjrad vanadinoxid fälles i form af ett 

 hvitgrått pulver, som i luften blir först brunt 

 och sedan grönt, och löses icke i vatten sedan 

 det bli f vi t grönt. 



Molfbdensjrad vanadinoxid. Genom dub- 

 bel decomposition af svafvels^Tad vanadinoxid 

 med molybdensyrad ammoniak får man en pur- 

 purfärgad lösning, alldeles lik den af wolfram- 

 syrad molybdenoxid, utan fällning. Den blir i 



