34 



diiioxidhydrat, lösningen är blekt blå och afsät- 

 ter, under frivillig afdunstning, ett ringa hvitt 

 pulver, som efter syrans intorkning blir grönt. 

 Concentrerad ättiksyra löser mera af oxiden, lös- 

 ningen är vackert blå, men blir under frivillig 

 afdunstning grön och lemnar slutligen en mängd 

 mikroscopiska kristaller af mörkgrön färg, som 

 bilda dels kuber, dels korta rätvinkliga prismer, 

 som mycket långsamt lösas i vatten med grön 

 färg. Concentrerade upplösningar af ättiksyradt 

 kali och svafvelsyrad vanadinoxid fälla intet då 

 de blandas. 



Bernstenssyrad 'vanadinoxid. Bernstenssy- 

 ran löser lika litet eller ännu mindre af oxidens 

 hydrat än utspädd ättiksyra. Vätskan knappt 

 mer än drager i blått och lemnar, efter intork- 

 ning vid luftens vanliga temperatur, ett hvitt 

 pulver, blandadt med kristaller af syran. Vana- 

 dinoxidsalter fällas dock icke af neutrala bern- 

 stenssyrade, men blandningen begynner ganska 

 hastigt att blifva grön i beröring med luften. 



Myrsjrad vanadinoxid. Artificiell myrsyra 

 upplöser lätt vanadinoxidens hydrat. Efter fri- 

 villig afdunstning återstår en blå ogenomskinlig 

 saltmassa, som lätt löses i vatten. Der lagret af 

 lösningen varit tunt, blir saltet genom torkning 

 i luften violett, och löses sedan icke fullkomligt 

 i vatten. Så länge lösningen håller syra i öf- 

 verskott behåller sig saltet blått, men om det 

 intorkade och från detta öfverskott befriade sal- 

 tet löses i vatten , så blir lösningen inom i o till 

 12 timmar mörkgrön. 



Benzoésyrad vanadinoxid. En kokhet upp- 

 lösning af benzoésyra upplöser ganska litet va- 

 nadinoxid. Under frivillig afdunstning afsätter 

 sig saltet i form af ett gulaktigt pulver, emellan 



