36 



är starkt samiiianclragancle och efteråt syrlig, lik 

 den af jeriioxidsalter. Deras upplösning är stun- 

 dom, färglös, stundom gul eller röd. Denna va- 

 riation från färgad till ofärgad upplösning fram- 

 ter vanadinsyran äfven i sina föreningar med 

 saltbaser. Jag skall vid dessa närmare yttra 

 livad jag anser vara orsaken dertill. De lösnin- 

 gar i hvilka syrorna äro jemt mättade med va- 

 nadinsyra , grumlas vid uppkokning eller afdunst- 

 ning, och afsätta brunröda fällningar som äro ba- 

 siska salter. Utsatte länge för luften blifva des- 

 sa lösningar oftast småningom gröna, h vilket 

 väl torde härröra frän luftdammets reducerande 

 åverkan. Deras upplösningar fällas af alkalier 

 först bruna och sedan upplöses fällningen med 

 gul färg eller utan färg, af cyanjernkalium fäl- 

 las de med grön färg och med galläpleinfusion 

 gifva de om en stund en svartblå fällning. 



Haloidsalter» 



Vanadinchlorid erhålles då vanadinsuboxid 

 blandas med litet kolpulver, och deröfver ledes 

 en ström af chlorgas, under det blandningen 

 upphettas till börjande glödgning. Chloriden för- 

 flygtigas och condenseras sedan, i kallare delar af 

 apparaten, i form af ett mörkgult liqvidum, som 

 vanligen tillika är en mättad upplösning af chlor- 

 gas. För att afskilja chlorgasen, ledes en ström, 

 af luft, som fått passera genom ett rör, inne- 

 hållande smält chlorcalcium , in uti chloriden 

 och bortför med sig chlorgasen. Denne medta- 

 ger litet af chloriden, hvilket man kan uppsam- 

 la, om gasen ur kärlet ledes in i ammoniakhal- 

 tigt vatten. Så snart den utströmmande luften 

 icke mera luktar chlor utan rent chlorvätesyra , 

 införes ingen luft mer. Vätskans färg har nu 



