38 



Vanadinjluorid. Fluorvätesyra upplöser va- 

 nadinsyra vid lindrig uppvärmning lätt till en 

 färglös vätska, som, efter afdunstning i lindrig 

 värme af öfverskjutande syra, lemnar en färglös 

 saltmassa. Vid en starkare hetta går ännu litet 

 mer syra bort och saltet blir rödt, men löses 

 ännu utan färg i vatten. Af en ännu sarkare 

 hetta får man fluorvätesyra och vanadinsyra. 

 Det är obekant om en flygtig fluorid härvid bil- 

 das. Af vanadinsyra, fluornatrium och rökan- 

 de svafvelsyra fås endast fluorvätesyra, och va- 

 nadinsyran stannar i det sura svafvelsyrade kalit. 



Vanadinsjra med Jluorkisel. Kiselfluorvä- 

 tesyran upplöser vanadinsyra med röd färg. Ef- 

 ter afdunstning lemnar den en orangeröd massa 

 som icke mera fullkomligt löses i vatten; men 

 detta färgar sig deraf gult och lemnar en volu- 

 minös, grön massa, som svafvelsyra upplöser med 

 röd färg, under utveckling af fluorkisel och fluor- 

 vätesyra. 



Jerncjanur med vanadiumcyanid fälles i 

 form af vackert grönt, flockigt ämne, då en sur 

 lösning af vanadinsyra blandas med vanligt cy- 

 anjernkalium. Det bildas äfven då den gula cy- 

 anurföreningen oxideras i luften, men är då ba- 

 siskt. Det löses icke i syror. 



Sjresalter. 



Svafvelsjrad 'vanadinsyra. För att erhål- 

 la denna förening jemt mättad, upplöser man 

 vanadinsyra med tillhjelp af värme i svafvelsy- 

 ra, utspädd med sin halfva vigt vatten, och af- 

 dunstar sedan öfverskottet af syra. öf ver en sprit- 

 lampa, vid den lägsta temperatur som dertill 

 fordras ; när saltet icke röker mer borttages lam- 

 pan. Man får saltet i form af små, rödbruna 



