45 



svårighet att komma till någorlunda säkra resul- 

 tat, i afseencle på dessa salters mättningstillstånd. 

 Men för att icke inveckla läsaren i samma otyd- 

 ligheter, h varmed jag vid försöken hade att 

 kämpa, så skall jag först framlägga min erfaren- 

 het om dessa salters, ofta så godt som ögonblick- 

 liga färgförändringar, och sedan anföra de för- 

 sök genom livilka mättningsgraden bestämdes. 



Vanadinsyrade salter med öfverskott på sy- 

 ra äro alltid orangeröda eller några endast gula ; 

 h vilket dock mest beror på kristallernas olika 

 dimensioner, emedan de större vanligen alltid 

 m"o röda, men bland de neutrala äro åtskilliga, 

 af samma basis, ibland färglösa och ibland starkt 

 gula. Den sednare färgen synes tillhöra dessa 

 salter ursprungligen, och derföre gifva nästan 

 alla baser mer eller mindre rent gula, neutrala 

 salter med vanadinsyran, men åtskilliga af de 

 starkare baserna, nemligen alla alkalierna och de 

 alkaliska jordarterna, oxiderna af zink, cadmi- 

 um, bly och på sitt sätt äfven af silfver gifva 

 också färglösa salter, utan att någon olikhet in- 

 träffar i salternes neutralitet, och vanligen öf- 

 vergår det gula saltet till ofiirgadt genom upp- 

 värmning, h varvid det vid en viss temperatur, som 

 ännu icke uppnått +100°, helt hastigt mister sin 

 färg och blir färglöst, antingen det är upplöst 

 eller ligger omgifvit af en vätska, i hvilken det 

 upphettas. Salter, som kunna blifva färglösa, för- 

 lora färgen också utan upphettning, om de lem- 

 nas tillräckligt länge åt sig sjelfva; särdeles om 

 ett öfverskott af basis är närvarande, hvilket med 

 alkaliernes gula salter är nödvändigt om de sko- 

 la blifva färglösa , ehuru detta öfverskott icke för- 

 enas med saltet, och kan lika väl vara kolsyradt 

 som caustikt. Följande kan tjena såsom ett be- 



