49 



ker, digererade till dess den hlef blä, fällde med 

 ammoniak, tvättade med ammoniakblandaclt vat- 

 ten, men fick ändå litet vanadin med i lösnin- 

 gen, afrökte vätskan, Lortdrefsalmiaken och väg- 

 de återstoden. Men eliuruväl denna analys al- 

 drig gaf basen frirenad med dubbla qvantiteten 

 syra, så var likväl afvikelsen så obetydlig, att icke 

 den ringaste tvekan lemnades, om att i dessa 

 salter en atom basis är förenad med 2 atomer 

 syra. 



Vanadinsyrade salter hafva ingen egen, af 

 syran beroende, smak. Dä de blandas med en 

 syra, blifva de röda, men denna färg försvinner 

 oftast om en stund, och om de då afdunstas, så 

 afsätter sig slutligen en röd massa, som, i fall 

 deji tillsatta syran icke öfverstigit livad som for- 

 drats till basens mättning, är ett salt, med stort 

 ufverskott på syra. Blandade med galläpleinfu- 

 sion gifva de om en stund en mörk vätska lik 

 bläck. De äro till största delen olösliga i alko- 

 hol. 



Vanadinsyradt kali. Det neutrala saltet är 

 färglöst, lättlöst i vatten och concentreras genom 

 frivillig afdunstning till en syrup, som smånin- 

 gom stelnar till en mjölkhvit saltmassa, utan 

 bestämda kristaller. Om saltet före afdunstnin- 

 gen höll öfverskott på kali, så kan detta nu af- 

 sköljas, emedan det neutrala saltet trögt upplö- 

 ses i kallt vatten, och ännu trögare, om detta 

 vatten är alkaliskt. Det då olösta saltet liknar 

 en hvit jord. Det löses långsamt, men full- 

 komligt i rent vatten, och vätskan blir, efter af- 

 dunstning, ånyo syrupstjock, innan saltet stelnar. 

 Det smälter temligen lätt, och är gult och ge- 

 nomskinligt så länge det flyter, men blir hvitt 



K. V. AcaH, Handl. t83t. 4 



