5i 



så, att vätskan blir färglös. Om litet spiritus i 

 seiider tillblandas och väl omröres, så fälles sal- 

 tet i citrongula, glänsande fjäll, som skimra i 

 vätskan likt det sura margarinsyrade natronet i 

 en tvålupplösning. Detta salt löses betydligt 

 mera i varmt än i kallt vatten, men det fram- 

 tef en besynnerlig egenhet , då man upplöser det 

 på nytt i vatten. Om man använder mycket 

 vatten, som under beständig omröring långsamt 

 uppvärmes, så upplöses saltet temligen lätt utan 

 all förändring; men tager man ganska litet vat- 

 ten och upphettar t. ex. i en metallskål öfver 

 en spirituslampa, så sönderdelas saltet på skålens 

 botten i neutralt, som löses och i en något kali- 

 haltig vanadinsyra som blir olöst, och detta sker 

 nästan oundvikligt om saltet hade förut förlorat 

 sitt kristall vatten. Der vid sönderdelas likväl ic- 

 ke allt saltet, utan blott en viss portion deraf, 

 så att vätskan behåller sin färg och afsätter tvä- 

 faldt vanadinsyradt salt under afsvalning. Det 

 neutrala stannar i moderluten. Men med denna 

 benägenhet till sönderdelning contrasterar på ett 

 högst besynnerligt sätt följande förhållande. Om 

 man blandar en concentrerad, kall upplösning af 

 detta salt i vatten, med caustikt kali, som i små 

 portioner tillsättes under omskakning, så ser man, 

 dä ett visst öfvej^skott tillkommit, att vätskan 

 begynner blifva oklar. Lemnar man den då i 

 några ögonblick, så begynna glindrande, gula kri- 

 stallf]äll, af det tväfaldt vanadinsyrade kalit, ut- 

 fällas; och man kan på detta sätt utftilla största 

 delen af det upplösta saltet. Man skulle vänta 

 sig att det caustika alkalit genast borde neutra- 

 lisera det upplösta; men detta sker icke. Jag 

 trodde naturligtvis, då jag först iakttog detta fe- 

 nomen, att det fällda saltet var neutralt gult 



