54 



tet i en betäckt degel utsattes genast för en häf- 

 tig hetta, så får man i återstoden en blandning 

 af suboxid, oxid och vanadinsyrad vanadinoxid. 

 Orsaken dertill är att, då saltets sönderdelning 

 alltid begynner med att blifva surt, så utveck- 

 las ammoniakgas, som inverkar reducerande på 

 de redan aramoniakfria , starkt upphettade delar- 

 na, och slutligen återstår midt i en portion va- 

 nadinsyra , som släppt sin ammoniak vid en tem- 

 peratur som icke ännu varit tillräcklig att redu- 

 cera den till oxid, och till hvars reduction nu 

 ammoniakgas saknas, h vårföre den bildar vana- 

 dinsyrad vanadinoxid. Om denna återstod först 

 utkokas med caustik ammoniak och sedan löses i 

 en syra, sä blir suboxid q var olöst. Ammoniak- 

 saltet är ganska tröglöst i kallt vatten. Det icke 

 allenast löses obetydligt deri, men det löses tilli- 

 ka ytterst långsamt. Det löses vida fortare i hett 

 vatten och särdeles väl helt nära kokpunkten. 

 Men om vattnet dervid icke håller fri animoni- 

 ak, blir lösningen gul. Detta beror icke derpå 

 att någon del af basen förflygtigas, ty det äger 

 lika väl rum i en täppt och nära fylld flaska, 

 som ställes i kokande vatten, och det fälles se- 

 dan gult, både af alkohol och salmiak; men den 

 sednare fäller det icke fullkomligt, och om, vid 

 saltets beredning, en del deraf är i den gula mo- 

 dificationen så fälles denna del väl med den hvi- 

 ta, men den upplöses åter af det svagare salmi- 

 akvatten, hvarmed fällningen tvättas och som 

 dock är så starkt att det icke upplöser något af 

 det hvita saltet. Jag har förut nämt, att detta 

 salt håller 8 procent vatten. 



Det tväfaldt vanadinsyrade saltet fås på li- 

 ka sätt som kalisaltet. Dess upplösning är oran- 

 geröd och det afsätter sig under frivillig afdunst" 



