58 



Vanadinsyrad jernoxid. Det som af ett neu- 

 tralt vanadinsyradt salt först fälles ur en upp- 

 lösning af svafvelsyracl jernoxid, löses åter igen; 

 men snart blir fällningen beständig och dess färg 

 är då halmgul. Det tväfaldt vanadinsyrade sal- 

 tet fälles äfven, det har samma färg, men tager 

 efter någon tid ett kristalliniskt utseende. 



Vanadinsyrad koboltoocid. Det neutrala sal- 

 tet är olösligt, halmgult, dragande åt rödt. Det 

 sura är lösligt, men fälles med rostgul färg af 

 alkohol. 



Vanadinsjrad nickeloxid. Både det neutra- 

 la och det sura saltet äro lösliga i vatten. De 

 fällas af alkohol. Det sednare med brungul färg, 

 det förra med gul. Det neutrala saltet ger, efter 

 upplösning i vatten och afdunstning, en mörkgul, 

 icke kristalhserad massa. Det sura deremot ger 

 små, mörkt gula kristaller. Dessa salter lösas ic- 

 ke i ammoniak. 



V^anadinsjrad zinkoxid fälles med hvit färg, 

 och är olöslig i kokhett vatten. Det sura saltet 

 är lösligt och ger, under frivillig afdunstning, ge- 

 nomskinliga orangeröda kristaller. 



Vanadinsyrad cadmiumoxid. Det neutrala 

 saltet fälles med gul färg till någon del ur con- 

 centrerade upplösningar, det mesta anskjuter ef- 

 teråt i en hvit kristallskorpa. Under tiden blir 

 ock den gula fällningen hvit. Det sura saltet är 

 lösligt och fälles icke. 



Vanadinsyradt tenn. Salter af ingendera 

 tennets oxid fällas af vanadinsyrade salter, men 

 neutral tennchlorur, blandad med vanadinsyrad 

 ammoniak, blir först gul och när vätskan fått 

 stå i 24 timmar blir den färglös. Med tennoxid- 

 saltet behåller den sig gul. 



V anadinsyrad blyoxid. Det neutrala saltet 

 fälles med gul färg. Ur en upplösning af ättik- 



