78 



de på djupet få denna färg, som försvin- 

 ner, då de en längre tid uppehållit sig i 

 de grundare vikarna. 

 Vistelseort och lefnadssätt. Gäddan, som 

 finnes spridd öfver hela Scandinavien, är uti in- 

 sjöar, strömmar, floder och äfven i hafvet en 

 bland de allmännaste fiskar. Uti insjöar blir 

 hon onekligen störst; uti skärgården aftager hon 

 i storlek, ju mer hon närmar sig de större fjär- 

 darna. Sådant är åtminstone förhållandet här. 

 Uti öppna hafvet skall hon sällan förekomma. 

 Till uppehållsort väljer hon, under sommaren, 

 grunda stränder och vikar beväxte med gräs och 

 säf, på hösten begifver hon sig till brådjupa 

 stränder. Hvarhelst hon väljer sin uppehållsort, 

 söker hon sig alltid ett doldt ställe, hvarifrån 

 hon med pilens fart framskjuter för att gripa 

 sitt rof. Dess glupskhet är otrolig. Utan åt- 

 skillnad slukar hon mindre fiskar, grodor, sjö- 

 fogels-ungar, as m. m. Hon skonar intet, som 

 hon tror sig kunna öfver vinna, antingen genom 

 styrka eller vighet, icke en gång dess eget slägte 

 är fredat för dess rofbegär. Man berättar att 

 en gädda sväljt hufvudet af en svan, då fogeln 

 förde det under vattenytan fÖr att från bottnen 

 upphämta sin föda. Att hon slagits med en 

 tamd utter om en karp, som denne tagit. Li- 

 ka vidunderliga sagor berättas om denna fiskens 

 höga ålder. Man påminne sig den bekanta be- 

 rättelsen om den gäddan, som i497 fångades 

 vid Heilbron och var 267 år gammal. Uppgif- 

 terna på dess storlek äro lika starkt tilltagna. 

 Man liör någon gång omtalas gäddor som upp- 

 gått till 9 lisp. vigt, andra till 19 fots längd 

 o. s. v. Dessa fabler bevisa, efter min tanka, 

 endast att gäddan är den glupskaste af alla rof- 



