79 



fiskar, som uppehålla sig i sött vatten, att den 

 uppnår en ganska hög ålder och betydlig stor- 

 lek. Den största jag sett vägde 26 skalp, och 

 jag är frestad att tro, att om mycket större fin- 

 nas, äro de likväl högst sällsynta. Gäddan växer 

 mycket fort. De, som synas kring medlet af Juni 

 månad och då äro 4^5 tum långa, äro vis- 

 serligen af det årets yngel. Troligen fortplan- 

 tar hon sig icke före 3:dje året. Mindre än 13 

 tums gädda har jag aldrig funnit i lek. Hon 

 är temligen seglifvad och kan länge förvaras 

 lefvande i dam eller sump, om hon matas med 

 smärre fisk, som hon, äfven i sin fångenskap, 

 begärligt slukar. Fiskar, som hafva taggiga fen- 

 strålar, angripas sällan af gäddan. Block och 

 andra författare uppgifva som orsak härtill, att 

 de taggiga fenstrålarne fastna i gäddans gom 

 och svalg. Hvad jag tned visshet vet är att hon 

 sällan sväljer aborren och då denne, i brist på 

 annat agn, nyttjas på krok, blifva alltid fenor- 

 na, utom stjert- och bröstfenorna, afklippte. Al- 

 drig, åtminstone högst sällan, sväljer gäddan 

 sitt rof i samma ögonblick som hon griper det. 

 Vanligen fasthåller hon rofvet mellan tänderna, 

 och sväljer det först efter en stund. Är rofvet 

 för stort att på en gång svälja, fattar hon det, 

 som vanligt, vid hufvudet och fasthåller det så 

 länge mellan tänderna tilldess den främre delen 

 smält i magen, hvarefter det småningom indra- 

 ges, eftersom det hunnit smälta. Den styrka 

 hon äger, är icke obetydlig. I ryggen på en 

 gädda, som icke vägde öfver i lisp., har jag 

 funnit skelettet efter en Fiskljiise (Falco haliae- 

 tus Lin.), som hon dragit ned under vattnet och 

 qväft. 



