98 



messinggul, med en mörk fläck ofvan pupillen, 

 som är svartblä. 



jämn» Då gersen varit en stund ur vattnet för- 

 ändrar sig färgen. Han får då flere skift- 

 ningar, särdeles på bufvudet, af blått och 

 grönt. Det silf verb vita bröstet får utseende 

 af peflemo och blir slutligen rosenrÖdt. 

 Vistelseort och lefnadssätt. Gersen förekom- 

 iner nog allmänt inom Skandinavien och går tem- 

 ligen högt mot norden. Han uppehåller sig så 

 väl i skärgårdens måttligt salta vatten, som uti 

 insjöar och strömmar. Likväl väljer han företrä- 

 desvis sådana större sjöar, som häf va djupt, klart 

 och sakta rinnande vatten, samt sten eller sand- 

 botten. Han är i högsta grad glupsk, vanligen 

 fet och har kroppen öfverdragen med ett smutsigt, 

 segt slem, som liknar flott och gör dess utseen- 

 de ännu mer välmående. Då härtill lägges dess 

 vana att så snart han är tagen ur vattnet, ut- 

 spänna fenorna, öppna gällocken och likasom 

 uppblåsa kroppen, eller hvad man vanligen kallar 

 brösta sig; har man skälet till det namn: Skatt- 

 bonde j, hvarmed han ofta hedras. Han är myc- 

 ket seglifvad och kan länge förvaras lefvande; 

 förökar sig temligen starkt; men växer mindre 

 fort och uppnår vanligen icke någon betydlig stor- 

 lek. Här i skärgården, der gersen är temligen 

 allmän , finnes icke sällan individer af »7 till 8 

 tums längd. Dess rörelser i vattnet äro så lifliga, 

 att de gifvit anledning till ordspråket : qvick som 

 en gers ; men han visar sällan, utom under le- 

 ken, denna liflighet. Föga rädd, uppehåller han 

 sig nästan beständigt vid botten, står större de- 

 len af dagen stilla och då han flyttar sig, sker 

 det vanligen med hastiga språng rakt framåt. Mot 

 vattenytan uppstiger han, mig vetterligen aldrig. 



