i5i 



omgifven med en tjock bädd af de sammansit- 

 tande appendices. Innantill är matstrupen fint 

 longitudinelt fållad, med låga, oredigt saraman- 

 löpande, lika höga veck. Ventrikelns fållar äro 

 gröfre, mycket glesare, långs gående och ej 

 sammanlöpande, samt ned i blindsäckens bot- 

 ten alldeles utplånade, slemhinnan fin flockig; 

 pylori-deien, som utgår i en spetsig vinkel 

 uppåt, är till parenchymet mycket tjock, bil- 

 dar på inre sidan höga, tätt sittande, tjocka och 

 framemot pylorus sammanlöpande långfållor 

 genom hvilkas förening den låga valveln upp- 

 kommer. 



Jppendices pyloricce sluta sig i 5 å 6 gröfre 

 stammar, som dela sig buskvis i allt smärre 

 och smärre grenar, så att hvarje stam afger 

 större, och dessa sedermera successivt mindre, 

 så att de sista grenarnes antal blir på hela tarm- 

 fransen nästan oräkneligt; dessa sista grenar äro 

 i ändan nästan tvära, hvarftals lika höga, samt 

 med en fast cellulosa så sammanväxta, att hela 

 blindtarms-kylsan har utseende af en fast paren- 

 chym. Stammarnes öppningar näst nedom pylo- 

 rus, ligga ej i jemn krans utan i zigzag, deras inre 

 hinna är likasom tarmens, ofållad och finflockig. 



Tarmkanalens vägg är tunn, till färgen 

 gulgrå, går först nedåt inemot ca vitetens botten, 

 formerar der en enkel flexur, går uppåt tätt 

 på venstra sidan om den nedgående tarmen 

 till trakten tätt öfver pylorus, der den åter 

 formerar en flexur och löper sedan nästan rak 

 ned till anus. Straxt nedom pylorus begynner 

 raellantarmen med en liten utvidgning, samt 

 öfvergår vid sista flexuren till ändtarm, utan 

 valvet eller betydlig skillnad i vidd, men hin- 



