i6i 



inpumpas i grenarne af dessa långa, fina rör, 

 ända till de små luftcellulerne. Den måste gå 

 tillbaka från dera, samma väg, som den ingått, 

 emedan lufcellulerne ej stå i gemenskap sins emel- 

 lan, utan endast med de stammar, från hvilka 

 de utgått. Då ej ensamt lungornes egentliga 

 yttervägg innehåller dylika slutändar af luftrö- 

 ren, utan dessa finnas nästan på hvarje ställe 

 igenom hela massan af parenchymet, så måste 

 deras antal vara i samma mån större, som cel- 

 lulerne äro små i förhållande till djuret, om 

 lungorne för öfrigt äro lika "'"). 



Luftens in- och utvexling hos de djur, 

 hvars celluler utgöras af luftrörsgrenarnes blinda 

 ändar, måste naturligtvis fordra en alldeles egen 

 mekanisk inrättning, förenad med mycken styr- 

 ka och regelbundenhet. Denna inrättning är 

 diaphragma och ner vi phrenici; utan dessa är 

 ingen djup inandning, d. v. s. som indrager luf- 

 ten till slutcellulerne, i de lungor hvilka äga 

 sådane möjlig. Der denna vigtiga redskap 

 saknas, måste ju lungorne vara annorlunda 

 byggda, och då detta just inträffar hos foglar- 

 ne, att de hvarken hafva nervi phrenici, eller 

 någon egentlig diaphragma, så skulle man här- 

 af redan kunna sluta, att deras lungcelluler måste 

 vara annorlunda beskaffade och belägne än dägg- 

 djurens. 



♦) Luftccllulernes storlek i förhållande till djuret ocli 

 lungorne förtjente att noggrant undersökas. Mig 

 veterligen har ännu ingen sysslesatt sig med någon 

 sådan undersökning. Blott Rudolphi har härpå fa- 

 stat någon uppmärksamhet (Physiol. 22 p. SSy). Hos 

 en ung bäfver, hvars lungor jag fyllt med qvicksilf- 

 ver, fann jag de fina luftrören och luftcellulerne vara 

 vida större än menniskans, samt i förhållande gan- 

 ska fu till antalet. 



K, Fet. Acad. Handl. i83j. « « 



