Emellertid hafva flere af Europas utmark- 

 taste anatomer stadgat d^n åsigt, att bronchi- 

 enie hos foglariie dela sig, liksom hos däggdju- 

 ren, och att lungcellulerne äro dessas blinda slut- 

 ändar. Dessa äro förnämligast Guvier, Tiedeman 

 och Heinrich Rathke. Andra hafva väl funnit 

 olikheter j men ej de rätta lungcellulerne, till des- 

 sa kunna förnämligast räknas Rudolphi, Colas 

 och FULD *). 



CuviER (Lecons P. IV p. Sa-y) säger: "luft- 

 rÖrsgrenarne hos foglarne förminskas ej så be- 

 tydligt i sina finaste utgreningar, som hos dägg- 

 djuren; de sluta sig ej heller alla blindtj utan 

 en del öppna sig på sjelfva lungans yta, hvil- 

 ken på flera ställen är genomborrad som en sil, 

 för att genomsläppa luft till de stora celler, som 

 communicera med hvarandra och, föra samma 

 luft till nästan alla kroppens delar" &c. Man 

 kan ju häraf ej finna annat, än att en del luft- 

 rör sluta blindt och andra öppna sig till de 

 stora lufcellerne. 



Tiedeman yttrar sig (Anat. d. Vögel p. 608): 

 "Bronchialgrenarne dela sig vid sitt inträde i 

 lungorne i flere grenar, dessa i mindre och min- 

 dre, hvilka sluta ytterst i luftblåsorne eller luft- 

 celluler, såsom hos menniskan och däggdjuren." 



Heinrich Rathke (Ueber die Entwickelung der 

 Athem-werkzeuge bei den Vögeln &c. Nova Acta 

 Phys. Med. Acad. Leop. Carol. T. XIV P. i p. 187) 

 har egentligen beskrifvit lungorne hos fogel-em- 



*) Colas Essai sur J'organisation du poumons des ois- 

 seaux i Journ. Gornplem. T. aS p. 97 — 108, p. 298 — 3o2. 

 Lehman Fuld, de organis quibus aves spiritum du- 

 cunt Wirceb. 181 6. Dessa skrifter känner jag endast 

 genom Rudolphis Physiologi. 



