167 



och pipor. Klipper man upp dessa, sedan lun- 

 gorne först blifvit väl utl.vättade från blod och 

 fria för luft, samt condenserade genom prcepa- 

 ration i alcohol, så finner man väggarne, så 

 väl af rören som alldramest af piporne, på 

 det vackraste sätt beklädde med ett fint nät 

 af små skiljeväggar, hålor och celluler, mesta- 

 dels i form af sexkanter, med något uppståen- 

 de hörn. I hvarje hål af detta nät upptäcker 

 man vidare med förstoringsglaset ett ännu fina- 

 re nät, med än finare små öppningar, och desse 

 leda slutligen till de korta nästan sexsidiga rum, 

 hvilka utgöra lungcellulerne, och i dessa utbreda 

 sig lungpulsåderns capillär-rör. De tjockare väg- 

 garne omkring de djupa piporne utgöras nästan 

 ensamt af dessa bildningar, stödde innerst på 

 en fin broskstomme. Dessa lungcelluler äro 

 vida mindre än menniskans; och det är till 

 följe af denna egna byggnad, som fogellungorne 

 i friska tillståndet har det egna utseendet af 

 fragga, som zootomiens förstling redan anmärkt 

 (Aristoteles de Animalibus lib. 3 c. 6.); äfven- 

 så är det en följd liäraf, att dessa lungor sak- 

 na lober. 



Det förtjenar dock särskilt anmärkas, att 

 detta vackra cellnät sällan blir synligt på fri- 

 ska, luftfyllda lungor, men väl på dem, hvilka 

 genom maceration blifvit lufttomme och conden- 

 serade. Den ytterst fina broskstommen för pi- 

 porne på hvilken cellulerne sitta fastade ser man, 

 då små stycken tvärt öfverskäras, bilda en ge- 

 nomskinlig strimma i hvarje mellanvägg. 



Denna cellbildning är tydligen den sam- 

 ma, som förekommer hos ormarne; skillnaden 

 är hufvudsakligcn den, att fogellungorne bestå 

 af ilere rör och pipor, då ormlungorne dereraot 



