i68 



bestå af en, eller två cylindriska säckar. I bå- 

 da bekläda cellulerne sjelfva väggarne, bvar- 

 före jag tror, att de särskilt borde kallas imgg- 

 celliiler (cellulär pujm. parietales), då de hos 

 däggdjuren böra heta ändcelluler (cell. pulm. ter^ 

 minales). Öfvergängen och analogien af dessa 

 tvenne formers olika bildningar har jag fram- 

 ställt i en föregående af handling (K. Vet. A. 

 Handl. i83o, p. 102). Samma grundbildningar 

 förekomma i båda, ehuru de äro till läge och 

 form ganska olika. 



Som bekant är äger en stor likhet rum 

 emellan bildningen af lungornes inre hinna och 

 de secernerande körtlarnes afsöndringsrör hos 

 de däggande djuren. Ifrån denna afviker enligt 

 hvad ofvanföre är framstäldt fogellungornes ty- 

 pus icke obetydligt. Deremot förekomma kör- 

 telbildningar hos de lägre vertebraterne af hvil- 

 la företrädesvis panereas hos Stören bör nämnas, 

 der likasom i fogellungorne rören ej slutas i se- 

 cernerande, blinda ändar, utan äro i dessas stäl- 

 len inuti öfverallt beklädde med afsöndrande, 

 nätlika väggcelluler. 



Det är sålunda genom det föregående af- 

 gjordt, att foglarnes lungor stå på en vida lägre 

 bildningsgrad än de däggande djurens, och bil- 

 da en öfvergang till amphibiernes ännu enkla- 

 re respirations-organer. Att den yta, som lung- 

 cellulernes capillär-kärl framställer emot den 

 inandade luften, ej kan vara så stor, som hos 

 de högre däggdjuren, skulle jag tro deraf, 

 att en så stor del af lungornes volum uppta- 

 ges af tomma rör och pipor, då den deremot 

 hos däggdjuren nästan öfverallt är fullsatt af 

 lungcelluler. När härtill kommer, att foglarnes 

 lungor i förhållande till kroppen äro betydhgt 



mindre 



