169 



mindre än däggdjurens, så finner man flere ta- 

 lande skäl, hvarförc lefvern, såsom ett respiratio- 

 nen underhjelpande, för blodet depurativt or- 

 gan, är hos dessa djur så mycket mera utveck- 

 lad; ett förhållande h varpå Tiedeman för mer 

 än 20 år sedan fästat uppmärksamhet (Anat. d. 

 Vögel p. 52'7). Hvilket olika inflytande, som 

 måste uppkomma emellan blodförädlingen och 

 functionerne, hos djur, hvilkas arteriatilet mera 

 beror på de egentligen depurativa organerne, 

 och hos dem, hvilkas respirations-organer Öfver- 

 tagit en vidsträcktare verksamhet, förtjenar att 

 särskilt undersökas. Att ett lägre organ så- 

 lunda öfvertager det högres rol, verkar troli- 

 gen en qvalitativ nedsättning i de högre fun- 

 ctionerne, som i stället ökar den qvantitativa 

 af de lägre neml. nutritionen och muskelrörelsen. 

 Slutligen torde en anmärkning få tilläggas, 

 att den membran, som är utspänd under lun- 

 gornes concava yta, och som af anatomerne kallas 

 pleura, troligen icke är pleura. Den är, åtminstone 

 hos alla större foglar, en ehuru mycket tunn 

 dock tydligen fibrös hinna, som på alla kanter 

 slutar sig till bröstkorgens bakre del med un- 

 dantag af bröstbenet och öfvergår i sin pe- 

 ripheri till de korta muskel-fasciklar, hvilka 

 fästa sig på refbenen. Ehuru denna bildning 

 icke innesluter hjertat, så torde den kunna 

 anses vara ett svagt, föga verksamt rudiment 

 till diaphragma. Den är med en ganska lös, 

 nästan omärklig cellväf förenad med lungor- 

 nes undre yta. När den är borttagen, sy- 

 nas först lungorne tydligt. Lungorne sjelfve 

 äro beklädde af en egen, tunn hinna, som om- 

 ger dem närmare, och denna torde snarare va- 



K. Vet. Acad. Handl. i83i. 12 



