landskap med lika sydlig belägenhet har i detta 

 hänseende blifvit så försummadt som Dalsland. 

 Det samma kan sägas om större delen af Werm- 

 land. Då Linné år 174Ö for hem från sin 

 Westgötha-resa, tog han vägen genom Dal och 

 Wermland. Tiden medgaf ej ett längre dröjs- 

 mål; det beständiga regnet förhindrade midersök- 

 iiingarne, och han beklagar lifligt att dessa om- 

 ständigheter tvungo honom att "hålla lands vä- 

 "gen, och lemna åt andra det täcka Dal 

 "och Wermland." Denna landsväg, som lö- 

 per genom ifrågavarande provinsers minst intres- 

 santa trakter, har äfven af åtskilliga andra na- 

 turforskare blifvit passerad, utan att kännedomen 

 om landets vegetation deraf vunnit synnerlig för- 

 kofran, och det synes, som hade man genom des- 

 sa trakters triviala utseende förlorat lusten att 

 besöka de inre delarne. Wermlands bergslag 

 gör härifrån ett väsendtligt undantag. Professor 

 "Wahlenberg har, allt från sin första ungdom, va- 

 rit i tillfälle att granska denna del af landet, 

 och han har i sin Flora Svecica upptagit 

 hvad som var af ett allmännare intresse. Sär- 

 skilt har han, i Kongl. Vet. A c. Handlin- 

 gar 1 80g, anställt en jemförelse mellan jord- 

 temperaturen och vegetationen vid sjön Yngen 

 och vid Upsala. År 1822 gjorde Herrar Hisra- 

 GER och Wahlberg gemensamt en resa till Nor- 

 rige, hvarvid äfven antecknades några i Werm- 

 land, under genomresan observerade växter. A n- 

 teckningar i Physik och Geognosi Haft. 3. 

 Uti K. Vet.-Acad. Handl. 1824, p. 458, 

 459 har Professor Wikström uppgifvit några växt- 

 ställen för den närmast Wenersborg belägna de- 

 len af Dalsland. Flera bidrag till Wermlands 



