178 - 



i 



JemförcU med Sveriges öfriga landskaper 

 är således Wermland det sydligaste som kan sä- 

 gas stå i omedelbarare samband med den höga 

 norden. Det ligger och liksom väger på grän- 

 sen mellan norr och söder, öster och vester, och 

 äger växter från alla dessa regioner. Någon skul- 

 le häraf kunna föranledas att förmoda en på 

 arter ganska rik Flora. Sådant är dock icke för- 

 hållandet. Det är endast genom få ombud som 

 hvarje region här representeras. 



Det hlefve visserligen alltför problematiskt 

 att afgöra, huru Wermland skolat se ut om det 

 varit mindre blottstäldt för diluviala och allu- 

 viala våldsverkningar; men att dessa äro en huf- 

 vudorsak till landets vegetativa fattigdom, synes 

 mer än sannolikt, då man t. ex. jemför Elfda- 

 len, som fått största qvantiteten af gruset och 

 sanden, med Fryksdalen, som varit mera fre- 

 dad; eller då man ser huru nästan alla om en 

 yppigare natur erinrande växter, liksom under en 

 syndaflod tagit sin tillflykt till de högsta ber- 

 gen ■■•■). "Wermland tyckes således hafva fått dyrt 

 betala sina relationer till "den höga Norden," 

 och de få af dennas bebyggare, hvilka blifvit 

 nedsläpade till Wermland, synas icke hafva er- 

 satt de infödingar, som härvid gingo förlorade. 

 Då således landet blifvit till större delen öfver- 

 höljdt af jordlager, hvilka tyckas hafva sitt ur- 

 sprung hufvudsakligen från samma hall, och då 

 man härtill lägger dessa jordlagers mindre fer- 

 tila beskaffenhet, så blir det icke underligt, att 

 Wermlands vegetation i allmänhet visar sig nog 

 enformig och mager, samt att den, i följe der- 



*) Något dylikt observeras äfven i vestra Småland. 

 FwEs stirp. femsion. p. 7, 8. 



