I 82 



fordom säkert ganska vanliga, och ännu icke säl- 

 lan inträffande, partiella förändringar af sitt lopp, 

 förorsakade af den myckna medförda sanden, 

 som fördämt den ena vägen efter den andra. 

 Härigenom har äfven denna sand blifvit så vidt- 

 omkring utbredd. Ett frappant exempel härpå 

 lemna de myckna trädstammar, som vid olika 

 tider, på olika ställen, ofta blifvit anträffade i 

 elfbrotten, horizontelt liggande på hela 20 fots 

 djup. De bestå af Björk, Gran &c. och äro 

 starkt angripna af röta. Märkvärdigast synes i 

 detta afseende vara de Ekar, hvilka på åtskilli- 

 ga ställen, hvarest sådana träd nu ej växa, blif- 

 vit på flera alnars djup uppgräfda ur sanden, i 

 synnerhet vid Forsshaga, hvarest de befunnos, 

 ehuru af vattnets jernhalt fullkomligt genomsvär- 

 tade, likväl så fasta, och derjemte af den stor- 

 lek, att de blefvo använda till hjulstockar i såg- 

 verket. En af de märkligaste lemningar efter 

 Klarelfvens fordna grasserande i landet är sand- 

 heden Sörmon: en vidsträckt refvel, bildad då 

 elfven hade ett vestligare, nu öfvergifvet utlopp. 

 Jag tyckte det löna mödan närmare efterse hu- 

 ru härvid kunnat tillgå, och fann att det gamla 

 loppet från Forsshaga gått genom sjöarne Hyen 

 och Grafva socken åt Kattfjärden. De nämda 

 sjöarne äro ganska grunda. Deras botten och 

 stränder, liksom hela landtungan mellan dem och 

 elfven, bestå af sand. De äro endast att betrak- 

 ta såsom qvarstående flyn; och från södra ändan 

 af nedra Hyen ses tydligt den gamla fåran ge- 

 nom Wålc' och Kjärne ägor. Elfven har här oscil- 

 lerat vidt och bredt. Sörmon lutar mot Wenern, 

 i följd af strömmens opposition mot sjösvallet, 

 med vågformiga afsatser. "Man kan här," säger 

 Fernow, "om man vill, föreställa sig spår efter 



