i88 



alpinaj Scrophularia nodosa. I trånga bäckda- 

 lar förekommer ofta Onoclea Struthiopteris ; äf- 

 yen Angelica sjlvestris, den slörsta växt med 

 örtstjelk som Werraländ äger. En stor raritet 

 är Scirpus nanuSj och torde, liksom Anthoceros 

 och Jungermannia pusillaj utmärka en viss fetma, 

 åtminstone på ytan af de lösa jordlagren. Af 

 mossor anmärktes eljest JSeckera crispay Dicra- 

 num Schreberij Jungermannia heterophjllaj ex- 

 secta m. fl. Allt detta gäller endast den egent- 

 liga Fryksdalen, närmast omkring sjön. Norr ut 

 blir klimatet betydligt hårdare, och marken ste- 

 rilare. Ett stort antal Fryksdalsväxter äro der 

 försvunna, och deras plats intagen af en större 

 mängd Scirpus caespitosiiSj Betula nanaj Riibus 

 Chamcemorus o. d. ; men i Fryksdalens nordve- 

 stra hörn uppresa sig ansenliga berg af egen bild- 

 ning, hvilkas vegetation så afviker från de van- 

 liga gneisbergens, och landets i allmänhet, att 

 jag anser dem förtjena en särskilt uppmärksam- 

 het. En jemförelse mellan ett par de förnämsta 

 bergen af h vardera slaget torde bäst upplysa, huru 

 mycket en olika grundbildning, om också inom 

 hvad vi kalla samma formation, förmår mpdificera 

 vegetationen, under i öfrigt lika omständigheter. 

 A. Hoffjelletj d. v. s, Hufvudfjel- 

 let i upphöjer sig på vågformiga terrasser, mel- 

 lan sjöarne Kläggen i Östmark och Broeken i 

 Hvitsand, samt slutar öfverst med en vidsträckt 

 kupol eller hufvud, hvaraf namnet uppkommit» 

 Det består af gneis med föga jordbetäckning, anses 

 för ett af de högsta bergen i orten , och torde väl 

 öfverstiga looo sv. fot. De vidlyftiga afsatserna 

 äro beväxta med Hvital, Gran, Björk och Tall. 

 Bland de vanligaste mossor förekom här Jimger" 

 mannia ececisa^ och der bredvid Peltigera ar^ 



