292 



i ganska stor mängd samlade på ett ställe i berg- 

 skrefvor och dylikt, hoplindade i knippor. Den- 

 na berättelse anser jag icke fullt otrolig, den 

 kunde möjligen inträffa af en händelse; jag har 

 sjelf sett en mäng huggormar (Vip. berus) sam- 

 lade på ett ställe och flere af dem hoplindade 

 som rep; men jag tror mig likväl berättigad 

 att sätta den i tvifvelsmål, såsom en vanlig till- 

 dragelse, till dess den.blifver bestyrkt af någon 

 trovärdig, som sjelf sett den. 



Födämnen. Af alla de fiskar, som beskyl- 

 las att förtära andra fiskars rom, förtjenar ålen 

 i synnerhet detta tillmäle. Under våren, då de 

 flesta fisklekarna inträffa, söker alltid ålen de 

 ställen, der leken blifvit hållen och rommen af- 

 satt. Här, vid författarens boställe, der ett stör- 

 re idfiske finnes, infinner sig ålen alltid på de 

 ställen, der iden lekt, då ål alltid erhåUes uti de 

 för nämde fisk utställde ryssjorna. Då de på det- 

 ta sätt fångade älarne öppnas, finner man alltid 

 magen fylld af idrom. Ålen förtär dessutom 

 smärre fiskar, insekter, maskar och växter. Han 

 säges äfven hämta sin föda af as. 



Fortplantning. Ehuru denna fisk är en 

 bland de allmännaste, har man ännu icke kun- 

 nat upptäcka dess fortplantning. Från Aristote- 

 Lis till närvarande tid, har detta varit ett oftast 

 mödosamt, men alltid fruktlöst ämne för ganska 

 många utmärkta naturforskares bemödanden., 

 Doctor Bloch har utförligt anfört hvarje särskilt 

 författares tanka i detta ämne, från Aristotelis 

 till dess egen tid. Jag vill endast med få ord 

 anföra dessa skilda meningar. Aristoteles trod- 

 de att ålen uppkom af förruttnad gyttja, och att 

 ibland desse fiskar hvarken hanne eller hona fun- 

 nes. Plinius säger bestämdt att ålar uppkomma 



