3ii 



en fri plats. Hon synes föga rädd och äger ett 

 lika starkt rofbegär som sina saraslägtingar. I 

 allmänhet mycket liten, uppgår hon, åtminstone 

 härstädes, aldrig öfver tre tums längd. 



Födämnen. I allmänhet föder Stensimpan 

 sig af insekter. Hon beskylles väl äfven att slu- 

 ka andra fiskars rom, smärre fiskar och deribland 

 sin egen afioda; men dertill har jag icke funnit 

 spår hos dem jag undersökt. 



Fortplantning. Man har trott och uppgif- 

 vit att Stensimpan skulle lägga sin rom i hålor, 

 dem hon sjelf formerat och sedan, lik foglarna, 

 ligga på densamma till dess den vore utkläckt. 

 Man har äfven påstått att hon med raseri skulle 

 anfalla den, som sökte att ofreda dess bo, samt 

 att det är hannen, som åtager sig denna moder- 

 liga vård. Denna förmodan från äldre tider, 

 troligen uppkommen af någon fabelaktig uppgift 

 af fiskare, anförd af flere äldre författare, der- 

 efter af Linné och sedan af de många auktorer, 

 som afskrifvit dess arbeten, lemnar jag i sitt 

 värde. Jag har ofta sett denna fisk i granskapet 

 af sin rom, lika snarskrämd som vanligt och 

 utan tecken att försvara den. Rommkornen, som 

 äro gulaktigt gröna och stora, i jemförelse med 

 fiskens storlek, afsättas på stenar och sjöbottnens 

 sand. Tiden för denna fiskens lek kan jag icke 

 för närvarande uppgifva. Ä.tt den icke inträffar 

 i April, som Bloch m. fl. uppgifva, känner jag 

 med visshet. Jag förmodar att leken anställes i 

 Juni månad; men detta är endast en förmodan 

 hvartill jag ännu saknar fulla skäl. 



Fångst. Då denna fisk icke begagnas i hus- 

 håhningen, anställes för honom intet särskilt 

 fångningssätt. Endast barn och ungdom, som 

 sysselsätta sig med metning, roa sig någon gång 



