321 



året, på djupet, utom mot hösten, då hon sö- 

 ker stränderna för att leka. Hon älskar ett lika 

 afskildt lefnadssätt och är icke mer lättskrämd 

 eller mindre storätare. Uti liflighet och ledighet 

 i sina rörelser öfverträffar hon likväl rötsimpan, 

 men uppnår aldrig dennas storlek. 



Födämnen. Crustacéer och maskar; någon 

 gång äfven mindre fiskar. 



Fortplantning. Så snart starkare frostnät- 

 ter inträffat, i medlet, eller vanligast i slutet af 

 October, uppstiger denna i sällskap med rötsim- 

 pan åt steniga stränder, der hon i November an- 

 ställer sin lek. Rommen, som afsättes på stenar 

 och växter, är grof kornig, till färgen ljust grön, 

 och sammanhängande i större eller mindre klum- 

 par. Af denna art träffas både hannar och ho- 

 nor blandade under leken; det synes säkert att 

 hannen på vanUgt sätt befröar rommen sedan 

 den är afsatt. 



Fångst. Lika med den föregående fångas 

 denna, ehuru sparsamt, med not och på nät 

 utställde för andra fiskar. Den hugges äfven 

 med ljuster för eld om nätterna. 



Nytta. I smaken öfverträffar denna myc- 

 ket rötsimpan. Dess kött, endast kokadt i sal- 

 tadt vatten, har en egen, icke obehaglig lukt, 

 och utan den vanliga konstiga tillredningen, äf- 

 ven en behaglig smak. Hon är ock mycket mer 

 eftersökt än den förstnämde, och anses af skär-, 

 gårdskarlarne höra till läckerheter. 



