363 



gång, sökl i yttre verlden, och hvad han funnit 

 inom sig sjelf. 



Den genom mångfaldiga Land Lefästade till- 

 gifvenheten för Carl XIII, jemte den skicklighet 

 Friherre Fleming ådagalagt såsom orförande vid 

 flere tillfiiUen , beredde honom nu utmärkelsen , 

 att, vid det jDåföljande Riksmötet i Örebro, 1810, 

 af Konungen utväljas till Lantmarskalk. För- 

 modligen kunna Sveriges häfder icke uppvisa 

 en mera lysande tid-punkt för en statsmans fort- 

 skyndande till äreställen, än den som erböd sig 

 åt ledaren af öfverläggningarna vid det andra 

 thron-följare- valet. Här fick Friherre Fleming ett 

 frejdadt tillfälle att visa både sin karakters rådig- 

 het och sina grundsatsers lampor, hvilket allt 

 han uttryckte i det högst märkliga tal, hvilket 

 kunde anses såsom den nya tidens afsked till den 

 gamla. 



Af den till thronen utkärade Fursten åtnjöt 

 han äfvenledes,i en följd af är, alla de nädebe- 

 tygelser, hans förhoppning kunde motse; så att, 

 i fall han varit ärelysten, — och hvilken man i 

 hans ställning kan alldeles frikännas derifrån? — 

 liorde han blifvit tillfredställd. Ännu under pågå- 

 ende Riksdag utnämdes han, d. 7 Oktob., till Sera- 

 fimer-Riddare, hvilket ordenstecken offentligen 

 tilldelades honom i Ridderskapets och Adelns ple- 

 num, jemte ett handbref från Konungen i de 

 nådigaste ordalag; h varefter han, d. 19 s. m., 

 straxt efter Kron-Prinsens ankomst, blef nämd 

 till Stats-Råd, hvilket embetc han beklädde till 

 år 1 82 1. 



Konung Carl XIV Johan tilldelade honom 

 dessutom, vid sin kröning, Gref veligt Stånd un- 

 der N:o 1 32. Riksmarskalks-embetet, hvilket Grefve 



