368 



från obilligt omdöme mot personer, om hvilka 

 han hyste förutfattade, mindre gynnande, ehuru 

 stundom oriktiga begrepp. Men, om en medel- 

 tid af hans lefnad icke kan frikännas från tän- 

 kesätt ur denna anda, länder till hans sanna 

 berömmelse, att han, under sednare år, sökte af- 

 skudda den, och öfvergå till en bättre. I vitter- 

 heten t. ex., stridde han länge för de åldriga 

 formerna, förkastande dem, h varmed ett yngre 

 slägte hade trängt sig fram på skådebanan. Och 

 likväl omgaf han sig de sista åren med män ur 

 denna skola; detta icke af en vek försonlighet, 

 utan af välbetänkt öfvergång till mera frisinnande 

 åsigter af menskliga bildningen. Sjelfva hans för- 

 domar, de begrepp om börd och höghet, hvilka 

 han aldrig jäfvade, tjente honom till väckelse, att, 

 med deras attributer utrustad, antaga ställningen af 

 maecenat; och denna vackra fåfänga må förlåtas ho- 

 nom. Verksammast bevisade han en sådan syftning 

 i åtgärder, mot Upsala universitet: detta lärosäte, 

 som han med en viss stolthet älskade, likt en 

 forntids riddare en feodal-borg. Till oförgätligt 

 minne af denna förkänsla, skänkte han den en- 

 da skatt hans lärdomsbegär förmått insamla: sin 

 utmärkt valda och djTbara Boksamling , till Upsala 

 Academies Bibliothek. Äfvenledes kallade han 

 ofta academiske lärare derifrån, till sitt en- 

 skilta umgänge, att likasom omgifva sin ålder- 

 dom med godkända vittnen till sitt rena nit för 

 lärdom och kunskaper. 



Så länge hans helsas krafter ännu voro oför- 

 svagade, tillhörde han hof-lefnaden med oförstäld 

 smak för dess sedvanor och fordringar. 1 Carl 

 XIII:s och dess Gemåls hof var han en sjelfskrif- 

 ven, påräknad gäst, tillbragte alla somrar meå 

 dem, på Haga och Rosersberg, intill den förres 



död; 



