36.9 



död; lifvade umgänget med sitt odlade väsende, 

 sin smak, sin egna, vältaliga mmitei bet, uttryclu 

 i glada berättelser, ocb det fina skämt, ban of- 

 ta riktade mot bofvets egna flärd. Han bidiog 

 på detta sätt icke litet till den oförgätliga treflig- 

 bet, som utmärkte detta busliga bof. Likväl er- 

 inra denna tidens bändelser om det minst för- 

 klarliga drag i Grefve Flemings karakter, då ban, 

 genast efter Carl Xllirs dÖd, öfvergaf dess blott 

 några månader i lifvet efterlemnade Enke-Drott- 

 ning, åt smärtan att se en mångårig vän af- 

 lägsna sig från sin fordom byllade beskydda- 

 rinna. Eburu en värdig talare *) Öfver Grefve 

 Fleming sÖkt gifva en ledning till ljus i denna 

 dunkla tilldragelse, lärer den dock ännu icke 

 vara tillräckligen förstådd; bvadan den lämpli- 

 gast öfverlåtes att redas af den allting afslöjan- 

 de bistorien. 



I politiska förbållanden var Grefve Fleming 

 mera varsam än verksam. Att ban egnade sin 

 tjcnstfärdigbet till bvarje ny styrelse, af bvilka 

 ban upplefde flera, får väl snarare förklaras så- 

 som ett offer af bans krafter åt sLaten, än såsom 

 fd<andct efter lyckans pånyttfödelse vid bvarje ny 

 tbronföljd. 



Men slutligen sveko bans lefnadskrafter bå- 

 de bonom ocb dem ban önskade tjena. Förgäf- 

 ves sökte ban, att genom vistelsen på sin landt- 

 gård, Lydingc, om sommaren uppfriska sin tjä- 

 nande belsa, för deltagandet, den öfriga tiden 

 af året, i göromålen inom de enibclsvcrk, bvil- 

 ka han intill sitt sista icke öfvergaf. En tidig 

 ålderdoms svaghet ökade sig hastigt, och Grefve 

 Fleming aded i Stockholm den 12 Maj i83i, 



*) Friherre d'At,dedviiu,'s Tal, s. 23, 



K. Fet. Acad. Itundl. i83i. ^^ 



