221 



bakhörnen nästan trubbvinkliga , dessas spets afstött, sidorna 

 finare kantade än hos A, affinis, med de vanliga puncterna 

 inom fram- och bakkanten. Elvira äro vid roten ej bredare 

 än thorax, deras sidor svagt rundade, lätt kullriga, svarta, 

 matt glänsande, med fyra intryckta punctserier; sculpluren är 

 mycket tydligare och starkare än hos A. affinis. Kroppens undre 

 sida är svart, ventralsegmenternas bakkant beckröd. Benen äro 

 rostfärgade, låren i midten becksvarta. 



Var. a afviker endast deri från den genuina att elytra 

 hafva en rödaktig fläck mot spetsen, inom sidokanten; var. h. 

 deri att elytra och sidokanten af thorax äro nästan beckröda. 



20. Å. affinis [Dytiscus Payk. Faun. Sv. I. 211. 

 21): oblongo-ovalis, leviter convexus, niger, 

 subaeneo-micans, el^/tris iineolis duabus pellu- 

 citlis, peclibus piceo-rufis. Long. 3 lin. 



Er. Käf. d. Mark I. 161. 11. — Aubé Spec. Hydr. 



348. 48. — ScHDTE Danm. El. 477. 10. 

 Dyttscus affinis Gyll. Ins. Sv. I. 503. 35; femina — 



Zett. Ins. Lapp. 133. 32. 



Utbredd öfver hela Skandinavien, men ej 

 talrik. 



21. A. opacus (Mnhm): siibovalis, vix convexus, 

 opaciis, omnium subtiJissime reticulato-strigo- 

 sus, niger, antennis pedibusque ferrugineis, 

 femoribus piceisj elytris seriebus punctorum 

 minorum tribus, vitta lata juxta marginem 

 picea. Long. 3f lin. 



Aubé Spec. Hydr. 347. 47 (forte). 

 Dytiscus chalconotus var. b. femina Zett. Ins. Lapp. 

 132. 28. 



Funnen i Lappland af Prof. Zetterstedt. 



Till storlek och kroppsform nästan lik A. chalconotus Pnz. 

 med en, i synnerhet på elytra,, ytterst fin sculptur, bestående 

 af mycket fina streck, som genom små puncter äro nätformigt 

 förenade, hvarigenom den synes matt, knappt kullrig. Hufvu- 

 det är svart, med undantag af framkanten och två fläckar på 

 hjessan; antenner och palper alldeles roströda. Thorax är öf- 

 ver spetsen smalare än vid roten, sidorna framåt convergerande, 



