oedan, efter en stormig färd på Östersjöns vå- 

 gor, den hemAt vändande seglaren åter med glädje 

 hälsat Landsorts välbekanta på ensliga klippan 

 tindrande fyrtorn, och vidare styr kurs mot norr 

 på DalarÖ, for att ibland den samling af öar och 

 skär naturen med gifmild hand utstrött kring 

 våra kuster, leta sig fram till den efterlängtade 

 hamnen vid sekelgammal kungastad, så inkom- 

 mer han snart på ett lugnare och säkrare far- 

 vatten, der han mot vester skådar fastlandets 

 skogbeklädda höjder, men der åt motsatt håll 

 hans blickar mötas utaf en kedja af nära till 

 hvarandra anslutna öar och holmar, h vilka, lika- 

 som en skyddande förmur, bryta stormarnas h vi- 

 nande våldsamhet östanifrån eller undanskvmma 

 för hans öga hafvets spegel med dess blånande 

 synkrets i fjerran. De sydligaste länkarne uti 

 denna kedja mellan Danziger Gått och Mysings- 

 fjärden, se Tab. I, utgöras af en hel mängd tätt 

 vid hvarandra liggande öar och holmar, bland 

 h vilka de största äro Notarö, Rånö, Ålö och Utö. 

 Det är på norra ändan af denna sistnämnde ö 

 och ej långt från dess vestra strand, som Utö 

 berömda grufvor äro belägne, synliga redan 

 på afstånd från allmänna segelleden genom sina 

 grufvebyggiiader , uppfordringsverk och ångma- 

 chinshus samt genom de i den säkra hamnen 

 nedanför ankrande fartygen, som under somma- 

 rens lopp aflösa hvarandra, för alt afhemta och 



