246 



ti ångande i det inre, erhålla ett allmänt öfver- 

 skådligt begrepp om våra urbergs egendomliga 

 struktur och byggnad. 



Bergarternas omvexling uti dessa trakter är 

 i allmänhet ringa och obetydlig: öfverallt fram- 

 träder nästan endast gneiss, dels ren och utan 

 främmande inblandning, dels med deri inväxta 

 små granatkorn eller fjäll af grafit. Sålunda ut- 

 breder sig denna bergart icke blott öfver hela 

 den del af det närliggande fastlandet, som i form 

 af en mot söder utspetsande trehörning sträcker 

 sig från Stockholm €)ch Södertelje ned till Lands- 

 ort eller öfver det s. k. Södertörn (här öfverallt 

 granat- och grafilgneiss), utan äfven öfver de 

 närmast utanför belägna större öarne Muskö, 

 Gålö, Herrö, IlxcIö och Ornö, äfvensom öfver 

 största delen af de smärre holmar och skär, som 

 ligga utkastade emellan dessa öar eller hafva sitt 

 läge på andra sidan derom längre öster ut mot 

 hafsbandet. Den enda omvexling i denna geolo- 

 giska enformighet erb judes i förekommandet af 

 en mängd större och mindre granitbildningar, 

 som dels i form af verkliga gångar, dels såsom 

 lagergångar, än mera enstaka, än flera tillsam- 

 mans, uppsätta i gneisseu, hvilkens skikter i de- 

 ras närhet då vanligen också visa sig myckel 

 rubbade samt på mångfaldigt sätt böjda och 

 slingrade. Endast Utön och de närmast i nord- 

 ost och uti sydvest derom belägna äir och hol- 

 mar göra härifrån ett undantag, ty här möta 

 äfven glimmerskiffer, hälleflinta och kornig kalk- 

 sten, samt på Utön dessutom lager af jernaialm*). 



*J I rörbrgåer>de torde det tillåtas mig här omnämrra det 

 icke obetydliga kompassdrag jag under en af mina sed- 

 nare färder i denna skärgård lyckades anträda på hol- 

 men Sandskär, belägen A mil söder om Dalarö emellan 

 Ornön och Gälön. 



