255 



denne sednare äfven i andra rigtningar än efter 

 strykningen genomskäres utaf tjockare eller sma- 

 lare hornblenderänder. 



Malmfältets allmänna bergart är hälleflinta: 

 dock inneslutes det malm förande lagret icke di- 

 rekte uti denna bergart, utan begränsas närmast 

 på ömse sidor utaf kornig kalksten, tillhörande 

 ett bland de lager, som här i närheten till ett 

 icke ringa antal uppträda i vexling med hälle- 

 flintan. Hela bergbyggnadens lagerformiga natur 

 är sålunda alltigenom klar och omisskännelig allt- 

 ifrån det innersta malmförande lagret genom kal- 

 ken, hälleflintan och glimmerskifFern, till det yt- 

 tersta, gneissen. En vandring åt ena eller an- 

 dra sidan från malmfältet, tvärt öfver skiktstryk- 

 ningen, erbjuder åt en och livar ett lärorikt till- 

 fälle att iakttaga och studera detta förhållande. 



Hufvudmassan af den jernmalm, som kon- 

 stituerar Utö malmlager, och hvilken för sina 

 godartade egenskaper är vida omkring i landet 

 känd och eftersökt, utgöres af jernglans eller s. k. 

 blodstensmalm , under det att den andra varie- 

 teten, svartmalm eller magnetisk jernmalm, en- 

 dast förekommer i mera underordnad grad *). 

 Båda dessa malmarter utmärka sig genom en 

 ganska tydlig plan parallelstruktur, härrörande 

 af en mängd små ränder och drummer, hos blod- 

 stenen merendels af röd jernkisel, hos svartmal- 

 men deremot af grå qvarz**), som parallelt med 

 malmlagrets strykning genomdraga, men äfven 



) Öfverhufvud visar sig nästan all här på fältet förekom- 

 mande jernglans svagt attraktorisk , härrörande af den 

 magnetiska jernmalm, som i en ringa grad deri finnes 

 osynligt inblandad. 



**) Undantagsvis uppsätta någon gång äfven uti blodstens- 

 malmen gråa qvarzränder. 



