257 



Utom (leiiiia ständiga iiiblandiiing afqvarz, 

 hvilken för Utönialnieii är så karakteristisk, upp- 

 träda nägoii gång äfveii, dock hufvudsakligen en- 

 dast uti svartmalmeii , liornblende och kalksten 

 såsom åtföljande mineralier. Halten af kiselsjra 

 är dock alltid öfvervägaiule och uppgår i niedel- 

 tal till omkring 30%. Sjelfva jendialten vexlar 

 i allmänhet mellan 38 och 45 procent. 



Jernmalmen sjelf, isynnerhet blodstenen, är 

 i allmänhet ganska ren och fri från oartade in- 

 blandningar. Svafvelkis och arsenikkis infinna sig 

 dock understundom, ehuru merendels blott i 

 svartmalmen eller uti det med denne nära för- 

 bundna hornbleiidet. Så t. ex, tinnas vissa bland 

 de ränder af skilfiigt hornblende, som på si- 

 dorna begränsa malmen eller också genomdraga 

 dess inre massa, ordentligt späckade med små 

 mer och mindre väl utbildade arsenikkis-krystal- 

 ler. Dessutom, hafva också uti de körtlar eller 

 njurar af hornblende, som här och der uppfylla 

 malmmassan, små qvanliteter blyglans, kopparkis 

 och brokig kopparmalm blifvit då och dä anträf- 

 fade. Det i några äldre mineralsamlingar stun- 

 dom förekommande gedigna silfret från Utön här- 

 stammar från de s. k. Boiidgrufvepallarna i JNy- 

 köpingsgrufvan , hvilkas svaitmalm här och der 

 var uppfylld med dylika drummer eller körtlar 

 af hornblende, åtföljd t af blyglans, qvarz, svaf- 

 velkis, kopparkis och brokig kopparmalm, och 

 uti hvilket sistnämnde mineral det taggformigt 

 eller bleckformigt förekommande silfret hade sitt 

 egentliga säte. — Bland andia främmande, icke 

 metalliska, mineralier föi tjenai* framför andra att 

 ihågkommas den bekanta apophylliten, hvars vac- 

 krast och bäst utbildade krystaller hafva sitt 

 K. V. Akad. Bandi. 1854. 17 



