264 



gliminertlräiikt kalksten och hälleflinta, hvilket, 

 i anseende till dess skölfulla och rasiga beskaf- 

 fenhet dock bli f vi t allt ned till några 60 fam- 

 nars afvägning bortsprängdt, så att granitklyfteii 

 nu till detta djup der Iratnstår ren och blottad 

 i väggen. fiiiruvida nu denna granitgång utgör 

 en egen sjeifständig bildning for sig eller endast 

 såsom en mindre utlöpare utskjuter från den an- 

 dra mera mägtiga gången, derom hafva brytnin- 

 garne visserligen hittills icke lemnat någon upp- 

 lysning. Dock torde det icke böra lemnas oan- 

 tnärkt, att en utkilning af den mindre granit- 

 gången synes äga rum mot öster, att dömma af 

 de förhållanden, som i detta afseende kunna af 

 enhvar iakttagas vid gångens nuvarande utgående 

 i dagen eller på det, 5 — 6 famnar under afväg- 

 iiingspunklen liggande, smala bandet mellan Ny- 

 köpings- och Ribbingsgrufvorna, se Fol. 2, der 

 man invitl östra väggen tydligen ser huru gra- 

 niten utspetsar mellan kalken å norra och mal- 

 men på den södra sidan. Om detta äfven på dju- 

 pet skulle äga rum, så vore äfven denna mindre 

 granitgång att anse såsom en sjeifständig gång 

 för sig, ty mot vestra ändan visar en blick på 

 kartan Fol. 1 och följande^ a^ti -åe båda gångarne 

 under deras fortstrykning allt mera atlägsna sig 

 från hvarandra, en naturlig följd af deras olika 

 strvkning. 



Hvad nu dessa gångars mineralogiska sam- 

 mansättning beträlfar, så bestå de båda af samma 

 bergart, nemligen s. k. pegmatitgranit eller en 

 mycket grofkiyslallinisk granit med hvit glira- 

 mer, uti hvilken de säiskilda beståndsdelarne 

 stundom finnas utsöndrade eller utbildade i en 

 eller annan kubikfots mägtiga aggregater. Dylika 

 granitbildningar äro inom landet ingalunda nå- 



