m9 



ströms ort och Röj3allarne blottade delen af den- 

 saiuma. Ehuru sedan allt ned till grufvans bot- 

 ten icke mera fristående, emedan den närmast 

 utanftjr befintliga malmen blifvit till grufve- 

 byggnadens styrkande qvarlemnad, har likväl 

 Rundelns, likasom Kammens, oafbrutna fortsätt- 

 ning på djupet blifvit fulleligen bevisad och åda- 

 galagd genom de på olika afvägningar härinunder 

 intill desamma indrifne Bjelkes och Reuterskölds 

 orter. 



Dessa båda nu genast så i ögonen fallande 

 bergformer, se Fol. 15, öfxerensstämma, med af- 

 seende på sin mineralogiska sammansättning, i 

 allmänhet med de lager och ränder af kortstrå- 

 ligt eller skifFrigt horiiblende, som eljest ligga 

 inkilade uti sjelfva malmlagret eller som när- 

 mast angrätisa och innesluta fyndigheten under 

 dess utsträckning på längden. Ehuru sålunda 

 Rundelns och Kammens bergart till hufvudsak- 

 1ig del består af hornblende, företer den likväl 

 i det afseendet någon liten olikhet med den Öf- 

 riga gångarten, att den icke så sällan är genom 

 hela sin massa mer och mindre uppljlld med 

 små korn och punkter af kalkspat, pistacit och 

 granat eller genomsvärmad med små fina ränder 

 af dessa mineralier i brokig blandning med h var- 

 andra. Men dessa ämnen äio ingalunda att arise 

 såsom några väsendtliga beståndsdelar, utan blott 

 och bart såsom tillfälliga inbUnidningar, och de- 

 ras närvaro kan således, ifrån en mera allmän 

 mineralogisk geognostisk synpunkt belraktadt, för 

 ingen del beiättiga att skilja Kammens och Run- 

 delns bergart från den eljest här på fältet före- 

 kommande hornblendeskitiern, med hvilken den 

 för öfrigt äfven i det afseendet öfverensstämmer, 

 att den sjelf är utan någon bestämd ordning ge- 



