276 



(lade mera långsträckla böjning, för livilkeii Run- 

 (leln utmärker sig, utan de hafva i stället, och 

 just till följd af den starkare sammanpressnin- 

 gen, utomdess blifvit ytterligare tillbakaböjda och 

 under en spetsig vinkel hoptryckta emot hvar- 

 andra, hvarutaf allt denna vigglika yttre form 

 just varit en gifven följd. Kammbergets inre 

 struktur är visserligen icke på långt när med 

 den tydlighet blottad och uppslagen, som hos 

 Rundeln, emedan den s. k. Södra Kammorten, 

 Fol. 6, är den enda ortdrifning uti Kammens 

 inre, som öfver detta förhållande lemnat någon 

 ringa upplysning samt dessutom sjclfva dess yttre 

 yta i allmäidiet framstår ren och osårad och en- 

 dast genom några få insprängningar eller stalp 

 kommit att delvis blottas eller bortfalla. Men i 

 allmänhet framträda dess skikter på långt när 

 icke med den mägtighet, som hos Rundeln, utan 

 uppgå öfverhufvud blott till ett eller annat qvar- 

 ter och äro stundom ännu mindre. Med tillta- 

 gande djup synas dock äfven Kammens skikter 

 öka något i tjocklek. 



Icke så sällan iakttaga vi inom våra kry- 

 stalliniskt skifFriga urbergs område, huru vid 

 gränslinien mellan två till hvarandra stötande 

 bergarter, t. ex. gneiss och hälletlinta, eller glim- 

 merskiffer och gneiss, o. s. v. en mer och min- 

 dre tydlig öfvergång dem emellan i en rigtning 

 vinkehät mot skiftringen äger rum. Endast högst 

 sällan kunna vi deremot hos dessa bergarter upp- 

 spåra en sådan öfvergång i en rigtning parallel 

 med skiflfringen. De båda yttersta Rundelslagen 

 erbjuda oss nu ett ganska lärorikt tillfälle, att 

 äfven i strykningsrigtningen iakttaga en sådan 

 öfvergång. Man ser nem ligen här vid nedersta 

 kanten af Röpall fram emot giman af Reuter- 



