279 



lek uppåt. Om sAledes hela Ruiidelu ännu i 

 oförändraclt skick vore i behåll, så skulle den 

 efter all sannolikhet icke utstiga jemförelsevis så 

 långt i grufveöppningens dagyta, som den nu gör 

 på Röpall, och som händelsen skulle vara, om 

 man tänkte sig mägtigheten hos dess särskildta 

 skikter allt uppåt (eller nedåt) oförändrad den- 

 samma. Rundelns 3'ttre skapnad närmar sig så- 

 ledes rätteligen på långt håll till könens och 

 denna dess koniska form antydes dessutom äf- 

 ven genom följande på större djup gjorda iakt- 

 tagelser. Brytningarne i Bjelkes och Reuterskölds 

 orter hafva nemligen der gifvit vid handen, atl 

 den tvärare halfcirkelformiga böjning, som Run- 

 delslagen äga närmare dagen och ännu i det när- 

 maste bibehålla vid 40 — 50 famnars afvägning 

 på Röpall, längre ned blir allt mera utplattad 

 och halfelliptisk, tills den slutligen på ännu större 

 djup troligen blir alldeles rätlinig, jemför Fol. 

 6— l^t. Å en annan sida finna vi likaledes, att 

 den viggformiga Kammen, som uppe i dagen vid 

 sin bas endast har en bredd af 5 — 6 famnar 

 tvertöfver, mot djupet småningom tilltjocknar 

 och vid 100 famnars afvägning redan erhållit 

 öfver 20 famnars mägtighet, se Prof. N:o 1 å 

 Fol. 16, under det på samma gång viggformens 

 närmare dagen mera skarpt utskjutande kant till- 

 lika småningom mot djupet förflyter eller öfver- 

 går till en mera bredt afrundad böjning*), jem- 

 för Fol. 1 — 14. Men alla dessa nu anförda för- 

 hållanden sammanhänga utan tvifvel med och 

 hafva shi otvungna förklaring uti Långgrufve- 



*) Med denna Kammens tilltjockning pä djupet följer ef- 

 ter all sannolikhet äfven en tilltagande mägtighet hos 

 de särskilda Kammskikterna. 



