280 



granitgångens stöne aflägsenhet från Rundeln på 

 större djup, än uppe i tlagen (vi ibågkomrna, att 

 denna granitgång stupade 40" från lodlinien mot 

 N.O.), hvarest också denna gång naturligtvis skulle 

 genom sitt närmare grannskap utöfva det största 

 inflytandet i mekaniskt hänseende på den an- 

 gränsande malmen och dess sidosten. 



Sedan vi nu hunnit göra oss bekanta med 

 Rundelns och Kammens hela ^^ttre form och der- 

 jemte öfvertygat oss om deras skiktlika inre bygg- 

 nad, om skiktningsplanernas parallelism med skik- 

 ternas inre parallelstruktur, äfvensom om det in- 

 nerliga sammanhanget mellan denna inre struk- 

 tur och den yttre formen, så framställer sig den 

 frågan sjelfmant: "månne icke dessa bergformers 

 "nu så egendomligt böjda skiktsystemer stå till 

 "hvarandra i något slags närmare samband, än 

 "deras afskiljda läge från hvarannan vid första 

 "ögonkastet synes tillkännagifva?" Ett sådant 

 inre sammanhang antydes visserligen redan af 

 den omständigheten, att lika mycket som Run- 

 delns öfverhängande skikter falla undan åt nord- 

 vest, lika troget följer också Kammen med sin 

 utskjutande vigg efter, allt ifrån dagen ned mot 

 djupet, så att det smala, blott några famnar mäg- 

 tiga, malmsundet dememellan, ständigt hela vä- 

 gen bibehåller sig lika, se Fol. 6 — 14 och Prof. 

 å Fol. 15. Men med ännu starkare öfvertygelse 

 skola vi kunna jakande besvara denna fråga, se- 

 dan vi hunnit göra oss förtrogna med alla de 

 förhållanden, som under brytningarnes fortgång 

 blifvit uti Nyköpingsgrufvans vestra ända ofvan- 

 för Ropa 11 uppdagade. De här i olika rigtnin- 

 gar indrifne arbetsrummen, v. Stockenströms ort 

 och tvärort, äfvensom Vestra Kammorten, Fol. 6, 

 gifva oss i detta hänseende värderika upplysnin- 



