^84 



Af elL ganska stort intresse så väl i geolo- 

 giskt, som mineralogiskt hänseende äro de nästan 

 vågräta sköl fyllningar, som under brytningens fort- 

 gång anträlTades i Nyköpingsgrufvan på 100 och 

 i Finngrufvan på 80 famnars afvägning och hvilka 

 skölfyllningar, endast lutande omkring 8° — 10° 

 från vågplanet mot söder, funnos afskära icke 

 blott sjelfva malmlagret, utan äfven dess omgif- 

 vande sidosten. En blick på den upprättade 

 längdprofilen Fol. 1 5 visar, att Finngrufveskölen 

 under dess fortsättning mot söder i sin lutning 

 uti det närmaste sammanfaller med den i Ny- 

 köpingsgrufvan anträflade. Det är således högst 

 sannolikt, att de båda äro delar af en och samma 

 sprickfyllning, h vilken följaktligen äfven borde 

 finnas genomskära den mellan båda grufvorna 

 uppsättande granitgången. Denna skölfyllning, 

 livilkens mägtighet i allmänhet vexlat mellan ^ 

 och 6 fot, men vanligen hållit sig omkring 2 ä 

 3 fot, är således i det afseendet märkvärdig, att 

 den är yngst af alla bergbildningar här på fältet. 



Till sin mineralogiska sammaiisättning be- 

 stod denna sköl af en breccielik gyttring af en 

 dels gulbrun, dels grågrön chloritartad, lera med 

 kalkspat, qvarz och något bergkork. Midt ige- 

 nom denna massa framströk efter hela skölens ut- 

 sträckning ett litet lager af en gulhvit eller röd- 

 lätt småspatig kalk, hvilken stundom utvexlades 

 emot ljusgrå opak qvarz. En mängd större och 

 mindre håligheter och sprickor förefunnos i skö- 

 lens inre, af hvilka de större torarummen voro 

 fyllda dels med krystalldruser af röktopas, qvarz 

 och amethyst, och dels med en mångfald af olika 

 kalkspatskrystaller *), hvarjemte äfven apophyllit 



*) Häribiand förtjena följande former att ihågkommas: 



