285 



någon gAng upplräddt; i krj^slalliniskt tlerha par- 

 tier. De mindre liAligheternas ocli sprickornas 

 väggar voro beklädda med ett än tjockare, än 

 tunnare öfverdrag af qvarz, kalkspat eller svaf- 

 velkis. Skölens sålunda i hög grad porösa sam- 

 mansättning, i förening med dess stupning från 

 N.N.V. eller sjösidan, dit den efter all sannolik- 

 het fortsatte, förorsakade genast efter dess ge- 

 nomgående ett i hög grad ökadt vattentillopp*), 

 isynnerhet uti Finngrnfvan, för hvilken orsak 

 den också utaf arbetsfolket fick tillnamnet "vat- 

 tenskölen." Men ännu en annan vida större och 

 betänkligare olägenhet, som snart derpå visade 

 sig, var ett allmänt försvagande af hela grufve- 

 byggnaden, yttrande sig i talrika Sjjrickor och 

 remnor så väl i Finngrufvans båda långväggar, 

 som ock i liera af de pelare, som uppbära Ny- 

 köpingsgrufvans hängande vägg och utgöra den- 

 nes egentliga stöd. Öfvertvärande båda grufve- 

 bottnarne och icke blott afskärande sjelfva malm- 

 lagret, utan äfven ingående uti alla så fyndiga, 

 som ofyndiga väggar, beröfvade skölen således i 

 sjelfva verket dessa allt stöd och fotfäste, eme- 

 dan en gyttring af så lösa materialier, hvarmed 

 en så betydlig remna var fylld, naturligtvis icke 

 kunde mägta uppbära de ofvanför befintliga berg- 

 massorna, utan nödvändigt måste gifva efter för 

 det ofantliga trycket. Vi få längre fram tillfälle, 



R, 00 R. OR (denna form stundom öfverdragen med en 

 tunn krusta af svafvelkis), ocR. — 2R. OR, — 2R, R. OR, 

 |R, 2R. 2R% ^R^ +4R. ooR. OR, R'. R. §R^ OR, 

 R^ ooR. iR". R, R». R«. R. 4R. ocR, o. s. v. 



*) Man ihågkomme härvid, att grufvefältet endast ligger 

 på 12 — 14 famnars höjd öfver vattenhorisonten i Salt- 

 sjön och pä ett obetydligt afstånd derifrån. 



