289 



läggning varit till stor del grundade på malm 

 från Utö grufvor, började nu frukta, att de, se- 

 dan verket åter kommit i enskild mans ägo, 

 skulle framdeles allt för dyrt få betala detta för 

 dem beböfliga råämne. De ingingo derföre re- 

 dan 1741 till Rikets Ständer med begäran om 

 förklaring deröfver, huruvida med grufvornas 

 nyss skedda återställelse från Kronan kunde följa 

 någon slags rättighet för grufveägaren, att utöf- 

 ver den vanliga brytarelönen och stafrumsafgif- 

 ten förhöja malmpriset, och anhöllo att vid det 

 år 1673 för de Norrländska och Finska Bergver- 

 ken utfärdade speciella Kongl. Privilegium blifva 

 handhafde, h varemot de förklarade, att dem in- 

 gen lunga skulle blifva, att betala högre tionde- 

 jernsafgift proportionaliter emot det, som de und- 

 slippa af den förr betaldte genandten, utbedjande 

 sig i öfrigt, att vidare få andraga och utföra hvad 

 angelägeidieten å deras sida, som hitintills i detta 

 mål icke skola blifvit hörde, kunde finnas kräfja. 

 Till svar härå resolverade nu Kongl. Maj:t, att 

 detta mål helt och hållet hörde under Bergs- 

 Collegii inseende, hvarför bemälte CoUegium hade 

 "at på möjeligaste sättet jämka Bruksägarne samt 

 "Innehafvaren af Utö grufvor emellan, så at hvar- 

 "ken Bruken med för dyrt malmpris belastas, 

 "ej eller malmen ringare betalas, än med det 

 "pris Ägaren af grufvorne skäligen kan utkomma; 

 "dock så at thes Frälse-privilegier på intet sätt 

 "härigenom komma at lida." 



Emellertid uppstod snart nog en långvarig, 

 fiera decennier fortfarande, tvist rörande detta 

 malmpris, hvilken, oaktadt Bergs-Collegii uppre- 

 j)ade försök att "jämka" bruks- och grufveägare 

 emellan sanit oaktadt förnyade gånger lillförord- 

 E. V. Akad. Handl. 1854. 1 ^ 



