290 



nade Commissions-föirättniiigar pa stället, gaf 

 anledning till dryga, intet uträttande, skriftväx- 

 lingar å ömse sidor dels inför Bergs-Collegium 

 och dels inför Kongl. Maj:t, utan annat resultat, 

 än att bruksägarne envist fasthöllo sina påståen- 

 den om malmprisets nedsättning, sedan de dock 

 under tiden afböjt ett på 1770-talet af dåvarande 

 ägaren *), Herr Ryttmästaren m. m. A. D. Reutfjr- 

 SKÖLD, redan under loppet af flera år åt dem 

 gjordt sjelfvilligt erbjudande, att för gemensam 

 räkning få inköpa så väl grufvorna, som lians öf- 

 riga jordegendomar på Utön ocli närliggande öar. 

 Man kan, efter att hafva ta£;it del utaf alla 

 dessa till ämnet hörande digra handlingar, i san- 

 ning icke annat än förvånas öfver dessa tiders 

 menlöshet, då man trodde sig äga rältighat, att 

 lägga band på enskild mans fria förvaltningsrätt 

 öfver sin egendom, och genom reglementariska 

 förordnanden och utslag sålunda tvinga en nä- 

 ringsidkare att till sin egen skada och förfång 

 till underpris afyttra sin tillverkning. Och detta 

 allt, oaktadt förhållandena, så väl hvad arbets- 

 löner som varupris och vexelkurs beträffade, voro 

 så betydligt skiljaktiga emot fordom, att t. ex. 

 en tunna råg, som i början af 17()0-talet gällde 

 8 till 9 daler kopparmynt, år 1770 betalades 

 med 36 daler s. ra., att en pärm hö, som förut 



*) Straxt efter grufvornas återställelse från Kronan för- 

 såldes desamma med tillhörande ägor år 1740 af BON- 

 DESKA och Flemmingska arfvingarne till Brukspatron 

 C. A. Wefwerstedt. Någon tid derefter blef en Stjern- 

 HEIM ägare, tillika med Ryttmästaren A. D. Reuter- 

 SKÖLD, hvilken sednare, efter den förres död år 1755, 

 förvaltade verket, å egne och Stjernheimska barnens 

 vägnar, ända till 1770, då Ryttmästaren Reutersköld 

 genom köp blef ensam ägare till så väl grufvorna, som 

 landtegendomarna. 



