291 



erhållits vid grufvorne för 6 daler, nu måste an- 

 skaflas för 300 daler, att ett stafrura ved, förut 

 betaldt med 5 daler, nu gällde 30 å 40 daler 

 och att ett skeppund stångjerii, som från 1725 

 till 1750 i medeltal betalats med ungefär 45 da- 

 ler, under dan derpå följande tiderjmden till 

 1770 gällde 70 — 80, ja vissa år uppsteg ända till 

 120 — 130 daler kopparm^^nt. — Priset på ett 

 skeppund Utömalm var under den första tids- 

 perioden (från 1725 — 1750) ungefär 1 daler 5 öre, 

 men vexlade under den derpå följande mellan 

 2, 3 och 44 daler, utöfver h vilket belopp man 

 icke ville tillåta grufägaren att öka sina fordrin- 

 gar, ehuruväl alla de nyssnämnde för hans rö- 

 relses bediifvande så ogynnsamma förhållandena 

 redan för flera år tillbaka hade in träd t. Ett 

 tillbud af grufveägaren att äfven nu aflåta till 

 bruksägarne lika många skeppund malm (3 skep- 

 pund ungefär), som i gamla dagar för En Riks- 

 daler Specie, med vilkor att betalningen skedde 

 antingen i riksdalrar eller i vexlar, antogs lika 

 litet som erbjudandet, att för ett skeppund malm 

 beräkna betalningen sålunda, att 2 öre koppar- 

 mynt erlades för hvarje daler s. m., hvartill ett 

 skeppund stångjern försåldes uti Christinehamns 

 marknad, så att när 1 skeppund stångjern der- 

 städes gällde 60 daler, skulle malmen betalas 

 med 120 ören eller 3 daler 24 öien, och när 

 det gällde 70 daler med 140 ören eller 4 daler 

 16 ören k.m3aU, och så vidare. Detta, som det 

 tyckes ingalunda obilliga påstående, att malm- 

 priset borde rättas efter stångjernspriset, erbjöd 

 sig grufveägaren snart derpå sjelfmant att ned- 

 sätta till 1| öre pr skeppund stångjern, men yt- 

 terligare nedprutning kunde af honom icke med- 

 gifvas. Må man af denna korta redogörelse döm- 



