316 



Il vilka den mellan Nyorlen och Reuterskölds or- 

 ter uppbar (len nordöstra grufveväggen mellan 

 Röpall och Bondgrufvepallarne samt de båda an- 

 dra , mellan Reuterskölds och Bjelkes, och mel- 

 lan Bjelkes och Bolagsorten, tjenade till stöd för 

 denna samma Röpall och Rundeln. 



De tre andra väggarne i Nyköpingsgrufvan 

 deremot (den sydöstra, den södra och den vestra), 

 uti hvilka malmfyndigheten begränsades af ofyn- 

 diga berglager, erhöllo följaktligen under grufvans 

 afsänkning den lutning, som betingades af dessa 

 samma berglagers egen naturliga större eller min- 

 dre stupning från lodlinien. Denne vexlade mel- 

 lan 7 och 10 grader, hvaraf, då de andra båda 

 förut nämnda väggarne ständigt höUos lodräta, 

 en gifven följd blef, att grufvans botten under 

 fortsatt afsänkning småningom blef allt trängre 

 och trängre och hvarom allt en jemnförande blick 

 på kartan Fol. 7 — 14- närmare upplyser. I stäl- 

 let att Nyköpingsgrufvan sålunda ännu för hun- 

 dra år sedan vid 40 famnars djup erbjöd en 

 Dialmbotten af omkring 30 famnars längd och 

 20 famnars bredd, har den numera vid 110 fam- 

 nars djup så betydligt minskat i areal, att läng- 

 den icke utgör stort mer än 20, med en bredd 

 af endast 10 — 12 famnar. 



Uti södra grufveväggen har den förut ofta 

 omnämnde granitgungen mot Ribbingsgrufvan 

 ständigt hela vägen utföre varit en ledare för 

 afsänkniugen. Malmen har dock ingenstädes be- 

 funnits i omedeliiar beröring med denna granit- 

 gång, utan alltjemnt varit derifrån skiljd genom 

 ett flera alnars mägtigt lager af glimmerdränkt 

 kalksten och hälleilinta, af hvilka kalken hade 

 sitt läge intill malmen och hälleflintan närmast 

 anslöt graniten, och sålunda tillsammans bildade 



