320 



Hvad äiuUligea Nyköpingsgnifvans vestra 

 vägg beträffar, så har man äfven här ständigt 

 haft en oFyndig klyft, den s. k. Kammen, till 

 vägvisare vid afsänkningen. Allt ifrån dagen 

 ned förbi Röpalls afvägning framstår sålunda 

 Kam m väggen nu ren och blottad (se Fol. 1 — 8 

 och längdprofilen å Fol. 15), men sedermera ned 

 lill nuvarande grufvebotten har endast den de- 

 len af den utanför lisfcrande malmen blifvit bort- 

 tagen, som gränsat närmast intill södra grufve- 

 vä°^^en, h varemot all den malmfyndighet, som 

 haft sitt säte fram emot Kammens sjelfva spets 

 eller vigg, ständigt qvarlemnats till ett välbehöf- 

 ligt stöd för den öfverhängande Rundeln och så- 

 lunda kommit att bilda den förut omnämnde 

 malmpelaren emellan Bolagsorten och Bjelkes or- 

 ter, Fol. 9-U. 



Utom de förut omnämnde Bjelkes, Reuter- 

 skölds samt Bolags- och jNyorterna hafva tvenne 

 andra, fast mindre betydliga, ortdrifningar före- 

 tagits här i denna grufvas djupare belägna del, 

 uemligen den s. k. Bottenorten, Fol. 11, på 85 fam- 

 nars afvägning nära till den liggande sj^döstra 

 väggen, och Vestra ändsorten, Fol. 11—14-, på 80 

 famnars djup indrifven utmed Kammen åt söder 

 till liggande skolväggen, och hvilkens sula seder- 

 mera blifvit i ett sammanhang afstrossad med 

 den öfriga grufvebottnen. För öfrigt förtjenar 

 äfven här att omnämnas en på 80 famnars af- 

 vägning mellan Bjelkes och Reuterskölds orter i 

 Rundeln öppnad kommunikationsort, Majorens ort, 

 Fol. 10 samt proiilerne N:o 2 och 3 på Fol. 16 

 och 17, h vilken, såsom framgående i de båda 

 yttersta Rundelslagen, också hela vägen varit 

 malmförande. 



Uti 



