334 



ma re dagen företogos uti dess sydvestra ända. Uti 

 Ribbingsgrufvaii afstannade deremot drifiiingen 

 icke fullkomligt förr än 1744', då grufvan hun- 

 nit ett djup af 25 famnar. 



Sedan den tiden liafva dessa båda grufvor 

 ständigt legat öde allt till år 1848, då man, i 

 anseende till Finngrufvans tillämnade ödeläggan- 

 de, beslöt att här i slället söka sig en ersättning 

 för det minskade malmfånget. Efter en mer än 

 hundraårig hvila blefvo således dessa grufvor nu 

 återigen upptagne och med arbete belagda, ett 

 företag af så raj^cken större lycka och vigt för 

 bolaget, som de bekymmersamma förhållanden, 

 som straxt derefter inträllade uti Nyköpingsgruf- 

 van, med ens borttogo hoppet, att ur denna sed- 

 nare grufva så snart kunna påräkna en malm- 

 vinst, jemnförlig med hvad man sedan gammalt 

 varit van att derifrån upphemta. Spens- och 

 Ribbingsgrufvorne hafva således allt sedan 1848 

 oupphörligen blifvit på djupet afsänkta och der- 

 under lemnat en maimfångst, som utgjort det 

 hufvudsakligaste bidraget till den vanliga års- 

 uppfordringen här på fältet. 



Dessa grufvor, hvilka numera äfven blifvit 

 på djupet sammanbrutna till en gemensam bot- 

 ten, se Fol. 1 — 5, och endast i dagen äro åtskiljda 

 genom ett vid pass femton famnar högt band, 

 hafva nu hunnit en afvägning af mellan 30 — 40 

 famnar. Uppfordringen af berget har hittills 

 skett gemensamt från båda grufvorna uti en vid 

 södra kanten af Ribbingsgrufvan uppförd lafve, 

 rätt under hvilken det nuvarande största djupet 

 infaller på 37 famnars afvägning, Fol. 6. Straxt 

 öster invid korgstaden nedkomma pumpsättnin- 

 garne i vattendunten, hvilken nu innehar ett 

 djup af 38 famnar. 



