335 



Ett sammanhängande lager af kalksten med 

 derinnanför befintlig hälleflinta har allt ifrån da- 

 gen utgjort gräns för fjaidigheten uti grufvornas 

 liggande eller sydöstra vägg, dock så att en smal 

 skölfyllning af en starkt glimmerblandad horn- 

 blendeskiffer alltid förefunnits i skillnaden mel- 

 lan malmen och kalken. Uti motsatta hängande 

 väggen deremot träffas alltfrån Spensgrufvans syd- 

 vestligaste ända till den afskärande granitgången 

 endast och allenast hornblendeskiffer, en fortsätt- 

 ning ål denna sidan af Kammberget, under det 

 att uti den öfriga delen af Spensgrufvans, äfven- 

 som uti Ribbingsgrufvans hängande vägg den nyss- 

 nämnda graniten utgör en gräns för fyndigheten. 

 Hornblendeskifllern i Spensgrufvans hängande vägg 

 framstår visserligen i dagen blottad ända ut mot 

 sjelfva grufvekanten, äfvensom ett stycke ned på 

 djupet, men vid nuvarande grufvebotten är den 

 endast på ett ställe sårad, emedan erfarenheten 

 snart påmiate om nödvändigheten, att för dess 

 skölfulla beskaffenhets skull till väggens styrkande 

 qvarlemna en del af malmen till betäckning utan- 

 för. Så är äfven förhållandet med granitgången, 

 utanpå hvilken man under afsänkandet oupphör- 

 ligen ansett nödigt att qvarlemna ett mer eller 

 mindre tjockt malmskal, så att denna ofyndiga 

 klyft under brytningens fortgång endast tillfäl- 

 ligtvis blifvit på några få ställen blottad, hvilket 

 enligt Fol. 5 äfven är händelsen vid nuvarande 

 grufvebotten. 



Liggande väggens starka lutning mot nord- 

 vest har, isynnerhet uti Ribbingsgrufvan, der mot- 

 stående hängande väggen icke i lika grad fallit 

 undan, redan i betydlig mån minskat utsträck- 

 ningen hos den malmfyndiga delen af grufvebot- 

 ten, se Fol. 5 och 6. Men ännu en annan olä- 



