337 



Lång- och Fiiiiigrufyoriia. 



På ett kort afstAnd i nordost från Nykö- 

 pingsgrufvau ligger inom en gemensam, öfver 

 100 famnar på längden utsträckt, dagöppning, 

 de numera vattenfyllda Läng- och Finngrufvorna 

 inneslutne. Närmast intill Nyköpingsgrufvan har 

 Långgrufvan sitt läge: den har från början be- 

 stått af tvenne särskildta, numera sammanbrutne, 

 grufvor, det s. k. Vestra Brottet beläget längst i 

 sydvest och skiljdt från Nyköpingsgrufvan endast 

 genom den stora afskärande granitgången, samt 

 den egentliga Långgrufvan. Vestra Brottet upp- 

 togs icke förr än 1696, men den egentliga Lång- 

 grufvan redan i början af 1600-talet, ehuru den 

 sednare grufvan snart derefter blef inställd och 

 icke förr än 1677, då arbetet i Nyköpingsgruf- 

 van öfvergafs, återigen kom under någon egent- 

 lig drift. Efter det att båda grufvorna seder- 

 mera blifvit sammanbrutne, fortdrefs arbetet allt 

 till år 1716, då den förutnämnde granitgången, 

 i anseende till sin starka doulägiga stupning mot 

 norr, icke blott hade instigit öfver hela botten 

 af den gamla V. Brottgrufvan, utan äfven börjat 

 att med sin ofyndighet inkräkta på den egent- 

 liga Långgrufvans malmsula, se Fol. 1 — 6 och 

 längdprofilen å Fol. 15. Uti V. Brottet, b vars 

 största djup då var några 20 famnar, hade gra- 

 niten sålunda alldeles undanträngt och bortskju- 

 tit all fyndighet, men i Långgrufvan förefanns 

 ännu på några 30 famnars djup en brytvärdig 

 malmbotten af öfver trettio famnars utsträckning 

 i fält åt öster. Emellertid afstannade arbetet 

 tills vidare äfven här år 1716, för brist på fo- 

 der till dragarnes underhåll i vindarne, emedan 

 Kronans räntehö från Åland under krigsorolig- 

 K. V. Åkad. Handl. 1854. ^^' 



