339 



ning härstäcles ånyo påbörjad, hvarefter arbetet, 

 under en god ocb ymnig malmvinst, oafbrutet 

 fortsattes till 1809, då det ånyo afstannade dels 

 för svårigheten att undanhålla vattnet och dels 

 i anseende till för tillftillet bristande afsättning 

 af malmen. Sedan emellertid en ångmachin om 

 25 hästars kraft blifvit 1816 anskaffad och upp- 

 satt vid nordvestra långsidan af Finn- och Lång- 

 grufvorna, för gemensamt betjenande af dessa 

 båda grufvor, och tömningsarbelet med dennes 

 tillhjelp blifvit verkställdt, sattes Finngrufvans 

 bearbetande 1819 återigen i gång och fortfor se- 

 dan utan något uppehåll till 1849, då flera sam- 

 manstötande omständigheter föranledde till be- 

 slutet, att återigen för obestämd tid ödelägga 

 denna grufva, hvilkens malmbotten då innehade 

 i allmän afvägning ett djup af något öfver 80 

 famnar. 



Det malmlager, på hvilket Lång- och Finn- 

 grufvorna blifvit byggda, utgör en fortsättning 

 åt nordost af Nyköpingsgrufvans stora malmfyn- 

 dighet, fastän sammanhanget dem emellan nu- 

 mera är genom den der framstrykande stora gra- 

 nitgången afbrutet Sjelfva malmen har icke till 

 den grad som uti JNyköpingsgrufvan varit blan- 

 dad med den röda jernkiselarten, men i stället 

 åtföljts utaf smärre ränder och körtlar af grå 

 qvarlz*), och likasom alla öfriga malmlager här 

 på fältet genomdragits i flera rigtningar af större 

 och mindre ränder och strimmor utaf kortstrå- 

 ligt hornblende. Bland dessa sednare förtjenar 

 här ihågkommas den 4 — 5 tum mägtiga skifva, 

 som, bekant under namn af Snedbotten, i vågrätt 

 eller blott obetydligt åt söder lutande läge, på 

 50 famnars djup afskar malmlagret. Malmlagret 



*) Svartmalmen var också här i allmänhet pfvervägande. 



